ПАТОГЕНЕЗ ТА СУЧАСНІ НАПРЯМКИ ЛІКУВАННЯ ХІМІЧНИХ ОПІКІВ РОГІВКИ: (ОГЛЯД ЛІТЕРАТУРИ ТА ВЛАСНІ ДАНІ) - Швед, М. А. (Здобутки клінічної і експериментальної медицини, 2026)
РЕЗЮМЕ. Висока частота хімічних опіків рогівки та втрата внаслідок них зору обґрунтовують необхідність удосконалення підходів до лікування. Мета – аналіз основних патогенетичних механізмів та динаміки виникнення морфофункціональних змін у тканинах ока при його ушкодженні лугом та визначення перспективних напрямків активації процесів регенерації (саногенезу) опечених тканин ока. Матеріал і методи. Аналіз наукової літератури за тематикою хімічних опіків ока, морфо-гістологічні дослідження рогівки в різні періоди опікової хвороби, а також визначення параметрів окремих біохімічних показників (перекисного окиснення ліпідів, неспецифічного та імунного запального процесу, цитокінового статусу). Модель опіку рогівки лугом відтворювали на очах кроля (n=12). Забір матеріалу для проведення біохімічних і патоморфологічних досліджень брали через 1, 7, 14 і 21 добу після нанесення опікової травми, виходячи із стадійності перебігу опікового процесу в рогівці. Результати. Опік рогівки лугом призводить до достовірного зростання активних форм кисню та ТБК-активних продуктів на початкових стадіях опікової хвороби (некрозу і виразкування рогівки) та поступового зниження їх концентрації в терміни до 21 доби (стадія регенерації) і є тригером для значного підвищення активності ферментної і неферментної ланок антиоксидного захисту, але фазність змін у цих системах не збігається, що поглиблює тяжкість перебігу патологічного процесу, знижує регенерацію рогівки, сприяє розвитку деструктивних змін. У цей же період спостерігалася виражена постадійна активність запального процесу, клітинної та гуморальної ланок імунітету та прозапальних цитокінів (TNF-α, IL-1β), що асоціювалося з несприятливим перебігом опікового процесу. Морфо-гістологічні зміни в гострому періоді опіку рогівки лугом свідчили про розвиток клінічних ознак реактивного запалення з дистрофічно-некротичними змінами рогівки (помутніння, виразкування), а також з початковими проявами неоваскуляризації, які наростають протягом наступних трьох тижнів опікового процесу і стають причиною втрати її прозорості. Висновок. Аналітичний огляд літератури з проблеми хімічного опіку рогівки лугом свідчить про його важливе медико-соціальне значення, а патогенез ураження тканинних структур ока складний і мультикомпонентний, що обґрунтовує комплексність і комбінацію різних методик лікування. За динамікою клініко-морфологічних, біохімічних та імунологічних змін хімічний опік рогівки лугом перебігає фазно, з високою активністю некродистрофічних і прозапальних процесів, які є не лише захисними реакціями і ланками саногенезу, але одночасно і тригерами процесів, які поглиблюють тяжкість перебігу опіку, активують репаративні процеси та стимулюють ангіогенез і неоваскуляризацію в рогівці, що призводить до втрати прозорості.