НАУКОВО-ДОКАЗОВИЙ ПІДХІД В ОРГАНІЗАЦІЇ ПРОЦЕСУ РЕАБІЛІТАЦІЇ ПАЦІЄНТІВ З ДЕГЕНЕРАТИВНО-ДИСТРОФІЧНИМИ ЗАХВОРЮВАННЯМИ ХРЕБТА - Меліх, В. В.; Гевко, У. П. (Здобутки клінічної і експериментальної медицини, 2026)
. РЕЗЮМЕ. Мета – узагальнити сучасні науково-доказові підходи до організації реабілітаційного процесу у пацієнтів із дегенеративно-дистрофічними захворюваннями хребта, визначення ефективних методів фізичної терапії та принципів персоналізованого планування реабілітації. Матеріал і методи. Виконано аналітичний огляд сучасних літературних джерел (PubMed, Scopus, Google Scholar) за останні 10 років, присвячених проблемам доказової реабілітації при ДДЗХ. Проаналізовано клінічні настанови, систематичні огляди та мета-аналізи щодо ефективності кінезіотерапії, постізометричної релаксації, ерготерапії, гідрокінезіотерапії, електрофізіотерапії та когнітивно-поведінкових стратегій. Результати. Науково-доказова медицина (evidence-based medicine) є ключовим принципом сучасної реабілітації. Вона передбачає використання методів і втручань, ефективність яких підтверджена клінічними дослідженнями, мета-аналізами та систематичними оглядами. У контексті ДДЗХ це означає, що фізична терапія, комплекс терапевтичних вправ, мануальні техніки, кінезіотерапія, електрофізіотерапія, бальнеотерапія та освітні програми для пацієнтів повинні бути обґрунтовані науковими даними, а не лише клінічним досвідом окремого спеціаліста [2]. Реалізація принципів доказової медицини у фізичній терапії передбачає поетапний процес прийняття клінічних рішень, який включає пошук, критичний аналіз, інтерпретацію та практичне застосування наукових доказів. Такий підхід дозволяє не лише підвищити результативність реабілітаційних утручань, але й мінімізувати ризики неефективного або надмірного лікування. Систематичне впровадження доказових протоколів сприяє стандартизації процесу реабілітації, забезпечує об’єктивну оцінку її ефективності та полегшує міждисциплінарну взаємодію між лікарями, фізичними терапевтами, ерготерапевтами, психологами та іншими спеціалістами. Висновок. Дегенеративно-дистрофічні захворювання хребта залишаються однією з провідних медико-соціальних проблем сучасності, що зумовлює високу частоту тимчасової та стійкої втрати працездатності серед працездатного населення. Ефективна реабілітація таких пацієнтів можлива лише за умови впровадження принципів доказової медицини, що ґрунтуються на використанні методів із доведеною клінічною ефективністю. Застосування комплексного, мультидисциплінарного та персоніфікованого підходу, який поєднує кінезіотерапію, постізометричну релаксацію, нейродинамічні техніки, ерготерапію, гідрокінезіотерапію та когнітивно-поведінкові стратегії, забезпечує оптимальні результати у відновленні функціональної спроможності хребта.