СИНДРОМ ГІПЕРМОБІЛЬНОСТІ СУГЛОБІВ ТА СКРОНЕВО-ЩЕЛЕПНИЙ РОЗЛАД У ЮНАКА - Процайло, М. Д.; Дживак, В. Г.; Рогальська, Я. В.; Щербатюк, Н. Ю.; Чорномидз, І. Б. (Здобутки клінічної і експериментальної медицини, 2025)
РЕЗЮМЕ. Стан сполучної тканини організму є ключовим у формуванні здоров’я дитини, що залежить від багатьох зовнішніх та внутрішніх факторів. Основними клінічними критеріями стану сполучної тканини є рухливість суглобів кінцівок, хребта; якщо обсяг рухів перевищує норму, то такий стан називається гіпермобільністю і є однією з основних ознак неповноцінності сполучної тканини і вимагає подальшого комплексного обстеження багатьма спеціалістами. Завдяки розвитку сучасних діагностичних методів обстеження, кількість дітей з диспластичними змінами сполучної тканини щорічно збільшується, що вимагає підвищеної уваги спеціалістів різних профілів. Методи обстеження суглобів кінцівок вивчені добре, чого не скажеш про скронево-нижньощелепний суглоб (СНЩС). Потреба вивчення цього суглоба настільки зросла, що у стоматології виникла нова галузь, що вивчає саме цей суглоб – гнатологія. Обмаль інформації з даного питання зумовлює необхідність подальшого вивчення цієї цікавої проблеми. Мета – звернути та загострити увагу на клінічних ознаках скронево-щелепного розладу, що при комплексному обстеженні інших суглобів кінцівок та хребта допоможе більш детально оцінити синдромальні прояви диспластичних змін сполучної тканини дитини. Матеріал і методи. Обстеження здійснено на базі комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна дитяча лікарня» тернопільської обласної ради. Стан СНЩС суглоба оцінювався за допомогою мануального функціонального способу – короткого «гамбурзького» обстеження, що включав: оцінку величини відкривання рота; характеристику переміщення нижньої щелепи; визначення внутрішньосуглобових шумів; результати пальпації жувальних м’язів; характер стертості зубів і наявність суперконтактів у бічних оклюзіях. Ступінь тяжкості больового симптому визначали за суб’єктивними даними десятибальної шкали. Рухливість суглобів кінцівок та хребта оцінювали за допомогою тестів Бейтона. Перевіряли тест Адамса, ЕКГ; УЗД органів черевної порожнини проводили за допомогою УЗ-апарату SAMSUNG V8. Результати. Обстежено юнака (18 років), що скаржився на хруст у нижній щелепі, обмеження відкривання рота, біль при вживанні твердої їжі. Має звичку сильно стискати зуби, переважно вдень після фізичних або психічних перевантажень (денний бруксизм). Діагностовано скронево-щелепний розлад, синдром гіпермобільності суглобів середнього ступеня тяжкості, двобічну плоскостопість (клінічно), кіфотичну ваду постави, синдром плоскої спини, вальгусну деформацію обох колінних суглобів, гіпоталамічний синдром пубертатного періоду, правобічну пієлоектазію, дисметаболічну нефропатію, гепатомегалію. Висновки. Скронево-щелепний розлад в поєднанні з синдромом гіпермобільності суглобів кінцівок та цілою низкою соматичних захворювань є проявом синдромального перебігу хвороби. При наявності даного розладу доцільно здійснювати комплексне обстеження дитини – ЕКГ, УЗД органів черевної порожнини, рентгенологічне обстеження опорно-рухового апарату. Міждисциплінарне вивчення виявлених патологічних змін допоможе призначити комплексне лікування та профілактичні заходи.