МОРФОМЕТРИЧНІ ОСОБЛИВОСТІ М’ЯЗОВОЇ ЧАСТИНИ ДІАФРАГМИ ПРИ ДІЇ ВНУТРІШНЬОЧЕРЕВНОГО ТИСКУ: ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНЕ ДОСЛІДЖЕННЯ - Кріцак, М. Ю.; Головата, Т. К.; Гаргула, Т. І. (Здобутки клінічної і експериментальної медицини, 2025)
РЕЗЮМЕ. Мета роботи – дослідити зміни морфометричних параметрів ребрової та поперекової частин діафрагми за умов дії пневмоперитонеуму з постійним внутрішньочеревним тиском 5 мм рт. ст. протягом 1, 3 та 5 годин. Матеріал і методи. Експериментальне дослідження виконано на 55 статевозрілих щурах, яких утримували в умовах акредитованого віварію. Контрольна група включала 10 особин, морфометричні показники, якої брались за показник норми. Інші тварини увійшли у три дослідні групи: перша – 15 особин із тривалістю пневмоперитонеуму 1 година; друга – 15 тварин з тривалістю 3 години; третя – 15 щурів та 5 годин. У кінці експерименту проводили забір діафрагми із вивченням морфологічних та морфометричних параметрів. Результати. У другій дослідній групі діаметр волокон збільшувався на 2,37 % і 3,09 % відповідно у ребровій та поперековій частинах. При цьому зростала площа саркоплазми в порівнянні з першою групою. Діаметр ядер також збільшувався на 3,03 % та 3,02 % від показника першої дослідної групи. Через 5 годин тривалості пневмоперитонеуму встановлено зменшення діаметра м’язових волокон обох частин діафрагми по відношенню до вимірів після 3 години – на 0,22 % і на 0,98 %, але їхні значення все ще перевищували відповідні показники у тварин першої групи – на 2,15 % і на 2,13 % відповідно. Подібна тенденція зазначена і при аналізі показників площі саркоплазми та площі ядра. Таке пропорційне збільшення параметрів саркоплазми і ядер майже не змінювало ядерно-саркоплазматичне відношення як у межах групи, так і по відношенню до показників після 1-ї години тривалості пневмоперитонеуму. Відносний об’єм пошкоджених м’язових волокон у ребровій частині перевищував вимірювання першої групи у 8,7 раза та у 2,0 рази – через 3 години, у ніжках відповідно у 5,7 та 1,7 раза. Висновки. Пневмоперитонеум призводить до збільшення діаметра волокон, площі саркоплазми та ядра, та збільшення відносного об’єму пошкоджених м’язових волокон.