Вісник соціальної гігієни та організації охорони здоров'я України
Науково-практичний журнал, у якому висвітлені питання державної політики охорони здоров'я; концептуальних основ реформування галузі; дослідження та прогнозування здоров'я населення; питання управління, економіки та інформатизації системи охорони здоров'я; проблем підготовки медичних кадрів; правового та інформаційного забезпечення галузі. Журнал внесено до Переліку наукових фахових видань, в яких можуть публі­куватися результати дисертаційних робіт на здобуття наукових ступенів у галузі медицини. ISSN 2414-9470 (Online), ISSN 1681-2786 (Print)
Автори, які публікуються у цьому журналі, погоджуються з наступними умовами: 1. Автори залишають за собою право на авторство своєї роботи та передають журналу право першої публікації цієї роботи на умовах ліцензії Creative Commons Attribution License, котра дозволяє іншим особам вільно розповсюджувати опубліковану роботу з обов'язковим посиланням на авторів оригінальної роботи та першу публікацію роботи у цьому журналі. 2. Автори мають право укладати самостійні додаткові угоди щодо неексклюзивного розповсюдження роботи у тому вигляді, в якому вона була опублікована цим журналом (наприклад, розміщувати роботу в електронному сховищі установи або публікувати у складі монографії), за умови збереження посилання на першу публікацію роботи у цьому журналі. 3. Політика журналу дозволяє і заохочує розміщення авторами в мережі Інтернет (наприклад, у сховищах установ або на особистих веб-сайтах) рукопису роботи, як до подання цього рукопису до редакції, так і під час його редакційного опрацювання, оскільки це сприяє виникненню продуктивної наукової дискусії та позитивно позначається на оперативності та динаміці цитування опублікованої роботи (див. The Effect of Open Access).
МЕТОДИ НАВЧАННЯ У СФЕРІ ГРОМАДСЬКОГО ЗДОРОВ’Я: СУЧАСНІ ПІДХОДИ ТА ПЕРСПЕКТИВИ
Мета: проаналізувати та визначити найбільш рекомендовані за ефективністю методи викладання питань сфери громадського здоров’я для навчання здобувачів формальної та неформальної освіти. Матеріали і методи. Використано аналіз наукової літератури, узагальнення освітніх практик та порівняння традиційних та інноваційних педагогічних підходів. Матеріалами дослідження слугували публікації у наукових фахових виданнях щодо методів викладання в освітньому процесі сфери громадського здоров’я. Використано бібліосемантичний та інформаційно-аналітичний методи дослідження. Результати. У ході дослідження проаналізовано сучасні методи навчання у сфері громадського здоров’я. Установлено, що найбільш ефективними є активне, перевернуте, досвідне та спільне навчання, а також використання цифрових технологій, персоналізованих підходів та інноваційних інструментів, зокрема штучного інтелекту. Такі методи сприяють формуванню професійних компетентностей, розвитку критичного мислення, комунікаційних та лідерських навичок. А інтеграція інноваційних технологій підвищує мотивацію здобувачів освіти та якість засвоєння знань. Водночас виявлено потребу в подальших дослідженнях ефективності персоналізованих і технологічно вдосконалених підходів у довгостроковій перспективі. Отримані результати підтверджують важливість комплексного використання різних методів навчання для формування практично орієнтованих навичок майбутніх фахівців. Висновки. Поєднання традиційних та інноваційних освітніх технологій дає змогу створити гнучке й ефективне навчальне середовище, яке забезпечує підготовку висококваліфікованих фахівців із громадського здоров’я, здатних відповідати на виклики сучасного суспільства. Систематичне впровадження цих методів в освітні програми може значно підвищити якість професійної підготовки та зміцнити стійкість системи охорони здоров'я у цілому.
Авторське право (c) 2025 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
МЕНТАЛЬНЕ ЗДОРОВ’Я ВІЙСЬКОВОСЛУЖБОВЦІВ В УМОВАХ ВІЙНИ: ХРОНІЧНИЙ СТРЕС, РИЗИКИ ТА ШЛЯХИ РЕАБІЛІТАЦІЇ
Мета: вивчення впливу тривалого перебування військовослужбовців у зоні бойових дій на їхнє психічне здоров’я, а також на визначення ефективних шляхів психологічної реабілітації та соціальної адаптації учасників бойових дій. Матеріали і методи. У дослідженні використано бібліосемантичний, медико-соціологічний, медико-статистичний методи, а також фокусовані й вільні інтерв’ю. Вибірка охопила 106 респондентів: 71 перебував у зоні бойових дій тривалий час, 22 – на відновленні після інтенсивної участі в боях, 13 – ветерани. Дослідження здійснювалося у 2024–2025 рр. із дотриманням міжнародних та національних етичних норм. Результати. Результати засвідчили низький рівень психологічної підготовки: понад половина респондентів не проходила тренінгів із формування стресостійкості, що корелювало з високим рівнем психоемоційних розладів. Серед найчастіших симптомів – безсоння, тривожність, апатія, відчуття безпорадності. Лише 13,3% учасників зверталися до психологів, що свідчить про кризу довіри до системи допомоги. Погіршення фізичного стану проявлялося у вигляді хронічної втоми, болю у спині та суглобах, розладів серцево-судинної й ендокринної систем. Соціальні аспекти характеризувалися тенденціями до самоізоляції за одночасної високої підтримки з боку побратимів. Порівняння з міжнародним досвідом (Ізраїль, США, НАТО) підтвердило доцільність системних моделей психологічної підтримки, що поєднують тестування, групові програми та післябойову реабілітацію. Український контекст виявив додаткові виклики – масовість травматичного досвіду та потребу у створенні державної системи психологічної допомоги. Висновки. Необхідне впровадження комплексної міжсекторальної моделі, що об’єднує державні, громадські та міжнародні ресурси для забезпечення тривалої підтримки, реабілітації й соціальної інтеграції військовослужбовців та ветеранів.
РЕЗИСТЕНТНИЙ ТУБЕРКУЛЬОЗ У ДІТЕЙ В УКРАЇНСЬКИХ РЕАЛІЯХ: ОСНОВНІ ПРОБЛЕМИ Й НАПРЯМИ ДОСЛІДЖЕНЬ
Мета: узагальнити основні тенденції, проблемні питання щодо резистентного туберкульозу у дітей в Україні та проаналізувати можливості протидії поширенню цієї недуги. Матеріали і методи. Публікації у наукових журналах та Інтернет-ресурсах, документи ВООЗ, дані офіційної статистики. Результати. Опрацьовано та проаналізовано понад 60 джерел інформації щодо досліджуваної тематики, оприлюднених протягом кількох попередніх років: тези, статті та реферати статей у вітчизняних та зарубіжних наукових журналах, документи ВООЗ та інших організацій, пов’язаних з охороною громадського здоров’я. Відібрано для цитування понад 40 джерел інформації, які висвітлюють глибину проблем та різні аспекти протидії поширенню туберкульозу загалом і зокрема резистентного туберкульозу у дітей. Проведено детальний аналіз сучасних підходів до діагностики стійкого до ліків ТБ, а також можливостей лікування недуги з використанням нових протитуберкульозних препаратів та застосуванням короткострокових режимів хіміотерапії. Висновки. В Україні склалися надзвичайно складні умови для контролю над ТБ, пов’язані з воєнними діями. Значне поширення хіміорезистентних мікобактерій туберкульозу відбувається в усьому світі, в Україні зростає захворюваність дорослих і дітей на стійкі до ліків форми ТБ (ЛС ТБ). Одним із найбільш затребуваних напрямів науки є дослідження механізмів формування фармакорезистентності мікобактерій туберкульозу (МБТ). В українських лабораторіях та клініках упроваджуються найсучасніші методи діагностики ТБ, а також застосовуються нові, вдосконалені режими терапії з використанням новостворених протитуберкульозних препаратів.
КОНЦЕПТУАЛЬНІ ПІДХОДИ ДО ФОРМУВАННЯ В ПІДЛІТКІВ ПЕРЕКОНАНЬ ЩОДО ЗДОРОВОГО СПОСОБУ ЖИТТЯ
Мета: визначити ключові концептуальні підходи до формування здорового способу життя у підлітків з урахуванням сучасних наукових та практичних аспектів. Матеріали і методи. Для досягнення мети використовувалися такі методи дослідження: системного підходу та аналізу, бібліосемантичний, метод концептуального та описового моделювання. Результати. Підлітковий вік є критичним періодом формування поведінки, яка впливає на все подальше життя. Основні проблеми полягають у неготовності сприймати інформацію про здоров’я та недостатності адаптованих програм інформування. Ефективна модель зміни поведінки містить три компоненти: інформаційний (знання про здоров’я та здоровий спосіб життя), емоційно-мотиваційний (ставлення до здоров’я, мотивація до дії) та діяльнісний (поведінкові навички). Активні методи навчання: ігри, тренінги, дискусії сприяють формуванню критичного мислення та безпечної поведінки, а цифрові технології дають змогу впроваджувати індивідуальні програми підтримки здорового способу життя. Сформовано рамку концептуальних підходів формування переконань підлітків щодо здорового способу життя, яка бере за основу підходи промоції здоров’я та потреби підлітків. Інтеграція всіх чинників впливу: родини, школи, соціального оточення та цифрових ресурсів забезпечує більш стійке формування переконань щодо здорового способу життя серед підлітків. Висновки. Формування переконань щодо здорового способу життя у підлітків є актуальним і комплексним завданням, що потребує системного підходу з урахуванням особливостей розвитку цієї вікової групи. Ефективність формування здорового способу життя значною мірою залежить від інтегрованості різних сфер. Вплив можливих чинників необхідно розглядати як взаємопов’язану систему, де кожен компонент відіграє важливу роль у формуванні у підлітків цінностей, знань і навичок, спрямованих на збереження здоров’я.
АНАЛІЗ ОБІЗНАНОСТІ ПАЦІЄНТІВ ЩОДО СТОМАТОЛОГІЧНИХ ЗАХВОРЮВАНЬ ТА ЇХ ПРОФІЛАКТИКИ ЗА ДАНИМИ СОЦІОЛОГІЧНОГО ОПИТУВАННЯ
Мета: дослідити обізнаність пацієнтів щодо стоматологічних захворювань та їх профілактики, а також думку лікарів-стоматологів стосовно причин поширеності стоматологічної патології серед населення, їхніх профілактичних навичок. Матеріали і методи. Дослідження проводилося шляхом соціологічного опитування 368 пацієнтів державних та приватного закладів, а також 413 лікарів-стоматологів м. Києва та областей України. Використовувалися бібліографічний, статистичний, графічний та аналітичний методи. Результати. Установлено, що від 20% до 30% пацієнтів не знають про наявність чи відсутність у них захворювань ротової порожнини. Половина пацієнтів державних закладів відвідують стоматолога з профілактичною метою рідше одного разу на рік. Пацієнти приватної клініки частіше відвідують стоматолога з профілактичною метою та здійснюють професійні гігієнічні процедури ротової порожнини. Від 10% до 15% опитаних пацієнтів не вважають за потрібне відвідування дітьми до 18 років стоматолога з метою профілактики захворювань порожнини рота. Одночасно вивчалася думка лікарів-стоматологів із приводу профілактичних навичок їхніх пацієнтів. З’ясовано, що 27% стоматологів не знають, як часто їхні пацієнти чистять зуби, майже 12% не знають, як часто їхні пацієнти відвідують стоматолога з профілактичною метою. 10% опитаних лікарів зазначили, що їхні пацієнти ніколи не використовують можливість проведення професійної гігієни ротової порожнини. При цьому 24% лікарів-стоматологів уважають брак знань щодо профілактики стоматологічних захворювань та гігієни ротової порожнини однією з головних причин високого рівна поширеності стоматологічної патології серед населення. Висновки. Існує брак знань пацієнтів стоматологічних закладів стосовно профілактики захворювань ротової порожнини. Водночас у профілактичній роботі лікарів-стоматологів існують прогалини. Посилення профілактичного складника у наданні стоматологічних послуг убачається зокрема у співпраці стоматологів із лікарями загальної практики/сімейної медицини та стоматологами-гігієністами за збереження відповідальності самих пацієнтів за сумлінний догляд за ротовою порожниною та регулярне відвідування стоматологів.
ПРОГНОЗУВАННЯ ЕПІДЕМІЙ ЯК НАПРЯМ ВИКОРИСТАННЯ ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ В ГРОМАДСЬКОМУ ЗДОРОВ’Ї
Мета: аналіз сучасних методів прогнозування епідемій за допомогою штучного інтелекту, оцінка їх ефективності та визначення перспектив розвитку. Матеріали і методи. Для аналізу використано дані з рецензованих статей, звітів міжнародних організацій і кейсів компаній за період 2020–2025 рр. Результати доповнено порівнянням із традиційними методами, оцінкою етичних і технічних викликів, а також обговоренням їх значення для громадського здоров’я. Результати. Установлено, що методи штучного інтелекту показали високу ефективність у короткострокових прогнозах (1–4 тижні), де моделі рекурентних нейронних мереж та довгої короткочасної пам’яті досягали точності 80–96% за передбачення захворюваності та госпіталізацій. Просторово-часові моделі на основі згорткових нейронних мереж та гібридних архітектур давали змогу з точністю до 90% визначати зони ризику поширення інфекцій. Водночас точність довгострокових прогнозів (понад один місяць) була нижчою – 60–75% через вплив непередбачуваних чинників, таких як зміни у поведінці населення та мутація патогенів. Висновки. Застосування штучного інтелекту у 2020–2025 рр. суттєво підвищило ефективність епідеміологічного прогнозування, забезпечивши точність короткострокових моделей на рівні до 96%, можливість раннього виявлення спалахів та перевищення результатів традиційних підходів. Найкращі результати продемонстрували гібридні моделі, що поєднують штучний інтелект із класичними епідеміологічними методами, забезпечуючи баланс між точністю та інтерпретацією. Використання новітніх моделей епідемічних процесів дає змогу розробляти дієві, науково обґрунтовані та ефективні стратегії профілактики захворюваності й контролю за поширенням епідемій.
ЗАХВОРЮВАНІСТЬ ТА СМЕРТНІСТЬ ВІД РАКУ ЩИТОПОДІБНОЇ ЗАЛОЗИ В УКРАЇНІ
Мета: проаналізувати захворюваність та смертність від раку щитоподібної залози в Україні за останнє десятиріччя. Матеріали і методи. За даними Національного канцер-реєстру України за 2014–2023 рр. проаналізували показники захворюваності та смертності населення України від раку щитоподібної залози (РЩЗ). Результати. Установлено, що стандартизовані показники захворюваності та смертності від РШЗ в Україні практично не відрізняються від світових. Захворюваність серед жінок у 3,5–4,5 рази вища, ніж серед чоловіків, а смертність – в 1,5–2,5 рази. Виявлено, що пік захворюваності жінок припадає на працездатний вік 50–59 років (21,6–26,2 випадки на 100 тис відповідного населення), а чоловіків – на 55–69 років (7,8–8,5 на 100 тис населення), тоді як максимальні рівні смертності жінок спостерігалися у 65–79 років (2,9–3,0 на 100 тис населення), а чоловіків – у 60–79 років (2,1–2,7 на 100 тис населення). З’ясовано, що після висхідного тренду показників, особливо захворюваності жінок, упродовж 2014–2019 рр. спостерігалося зниження первинної захворюваності і смертності від РЩЗ під час пандемії COVID-19, а з початком повномасштабної війни з 2022 р. відсутні можливості обчислювати показники. Показано суттєві регіональні відмінності у показниках захворюваності на РЩЗ із максимальними рівнями у Центрі України (11,7–12,1 на 100 тис населення, у т. ч. у м. Києві – 17,9–19,2) та мінімальними – на Заході (4,2–5,7 на 100 тис населення), що на тлі значно менших регіональних коливань смертності від РЩЗ (0,4–0,8 на 100 тис населення) призводить до значних нерівностей у показниках співвідношення між смертністю та захворюваністю (від найнесприятливіших – 0,11–0,17 на Заході до прийнятних – 0,04–0,06 на Півдні та 0,06–0,07 у Центрі). Висновки. Отримані дані підтверджують вплив на виявлення, облік та виживаність при РЩЗ доступності медичних послуг для населення.
ОЦІНКА ЯКОСТІ ЖИТТЯ ТА СОЦІАЛЬНОЇ АКТИВНОСТІ ЖІНОК КЛІМАКТЕРИЧНОГО ВІКУ В УМОВАХ НЕВИЗНАЧЕНОСТІ
Мета: оцінити якість життя та соціальну активність жінок клімактеричного віку в умовах невизначеності шляхом проведення анкетування та санітарно-просвітницької роботи серед населення. Матеріали і методи. Для оцінки якості життя та соціальної активності життя жінок пострепродуктивного віку в умовах сьогодення нами було використано клімактеричну шкалу Гріна та менопаузальний індекс Куппермана. Опитування проведено анонімно в Google-формі серед 150 осіб перименопаузального періоду. Використано такі методи дослідження, як соціологічний, статистичний та системний аналіз. Результати. Середній вік респондентів становив 58 ± 2,5 року, початок менопаузи відзначали 50 ± 1,33 року. Нами встановлено, що 72% респондентів працюють у державній установі та 28% осіб не працюють або пенсіонери. Визначено, що 67% проживають у сільській місцевості, а 33% – жителі міста. Порушення з боку серцево-судинної патології, а саме артеріальна гіпертензія, присутні у 40% опитаних, захворювання ендокринної системи, цукровий діабет ІІ типу – 7%, захворювання щитоподібної залози – 13% та мали обтяжений спадковий анамнез (клімактерич- ний синдром) – 10%. За результатами оцінки клімактеричної шкали Гріна виявлено наявність тривожності чи депре- сії у 55% респондентів. Аналізуючи менопаузальний індекс Куппермана, ми діагностували, що у 66% респондентів наявний слабкий прояв клімактеричного синдрому, а у 15% опитаних жінок – помірний ступінь. Висновки. За результатами нашого дослідження 53% жінок не знали, що симптоми, які вони відчувають, пов’язані з менопаузою, або що існують консультації та варіанти лікування, які можуть допомогти та покращити якість їхнього життя. Психоемоційні порушення, такі як тривожність і депресивні симптоми, виявлено у понад половини осіб, що підтверджує вагомий вплив психологічного компонента на перебіг клімактеричного синдрому. За менопаузальним індексом Куппермана переважають легкі прояви клімактеричного синдрому, однак у кожної п’ятої жінки зафіксовано помірний ступінь вираженості симптомів, що може знижувати соціальну активність і потребує своєчасної корекції.
ТЯГАР ГЕПАТИТІВ В ТА С І УСКЛАДНЕНЬ ІЗ БОКУ ВЕРХНІХ ВІДДІЛІВ ТРАВНОГО КАНАЛУ: АНАЛІЗ ЕПІДЕМІОЛОГІЧНИХ ТРЕНДІВ ДЛЯ ФОРМУВАННЯ ПОЛІТИКИ ГРОМАДСЬКОГО ЗДОРОВ’Я
Мета: установити особливості поширення гепатитів B і C та пов’язаних із ними ускладнень із боку верхніх відділів шлунково-кишкового тракту задля кількісної оцінки тягаря захворювання та формування науково обґрунтованих підходів до оптимізації політики громадського здоров’я. Матеріали і методи. Дослідження є ретроспективним описово-аналітичним і базується на аналізі показників захворюваності на гепатити B і C, а також асоційованих ускладнень із боку верхніх відділів шлунково-кишкового тракту в динаміці за період 2015–2024 рр. Джерелами інформації слугували офіційні звітні дані Міністерства охорони здоров’я України (МОЗ), Всесвітньої організації охорони здоров’я (ВООЗ), Європейського центру з контролю і профілактики захворювань (ECDC), а також статистичні матеріали Центру громадського здоров’я МОЗ України та наукові публікації, що відображають сучасні тенденції у діагностиці, методах лікування, рекомендаціях та клінічному перебігу хронічних вірусних гепатитів. Із метою статистичної обробки застосовано методи описової статистики, порівняльного аналізу, а також кореляційний аналіз для виявлення асоціацій між вірусними гепатитами, спричинених тягарем у системі громадського здоров’я та частотою гастроентерологічних ускладнень верхніх відділів шлунково-кишкового тракту. Результати. Результати дослідження показали тенденцію до зростання хронічних форм гепатитів В та С, а також частоти виникнення ускладнень із боку верхніх відділів травного каналу, летальності від кровотеч із варикозно-розширених вен. Висновки. Для ефективної боротьби із тягарем гепатитів В і С та ускладнень із боку верхніх відділів травного каналу необхідно вдосконалити скринінг, раннє виявлення носійства вірусу, інтеграцію гастроентерологічної, інфекційної, соціальної допомоги, проведення аудитів та включення отриманих даних у державні програми. Важливим напрямом є підвищення охоплення вакцинацією від гепатиту В та доступності противірусної терапії для ХГС. Комплексні державні програми, узгоджені з глобальною стратегією ВООЗ, є необхідними для зниження тягаря цих інфекцій.
НАРКОЗАЛЕЖНІСТЬ: ГЛОБАЛЬНІ ТЕНДЕНЦІЇ НАЙБІЛЬШ ПОШИРЕНИХ НАРКОТИКІВ СУЧАСНОСТІ
Мета: дослідити глобальні тенденції наркозалежності, зокрема вживання найбільш поширених наркотиків, їхній вплив на фізіологію та психіку людини. Матеріали і методи. Проведено аналіз актуальних наукових публікацій, звітів міжнародних організацій, таких як Всесвітня організація охорони здоров'я (ВООЗ) та Управління ООН з наркотиків і злочинності (UNODC). Результати. Наркотична залежність є комплексною проблемою, яка охоплює медичний, економічний, кримінальний та соціальний аспекти життя суспільства. Вона завдає значних збитків державам та громадянам, спричиняючи деградацію людського капіталу, зростання злочинності та руйнування соціальних зв’язків. У 2022 р. майже 292 млн людей (кожен 18-й) уживали наркотики – це на 20% більше, ніж 10 років тому. У 2022 р. 64 млн людей (кожен 81-й у світі) мали наркотичну залежність ‒ це на 3% більше, ніж у 2018 р. Сьогодні найбільш розповсюдженими наркотиками у світі є канабіс, кокаїн, амфетаміни, екстазі та опіоїди, зокрема фентаніл. Окрім того, поширення нових психоактивних речовин, таких як синтетичні канабіноїди, становить нову загрозу через їхню токсичність, відсутність контролю та невідомі довгострокові наслідки для здоров’я. Із усіх видів наркотичних речовин найпоширенішим наркотиком у світі є канабіс; дані 49% країн підтверджують, що найбільша кількість наркологічних розладів пов’язана саме з канабісом, а 38% зазначили, що він є основною причиною звернення за наркологічною допомогою. Висновки. Наркотична залежність є однією з найсерйозніших глобальних проблем сучасного суспільства, що має руйнівний вплив на всі аспекти життя як індивідуума, так і людства у цілому. Найчастіше вживаними є синтетичні канабіноїди, кетамін. Водночас на ринку з’являються дедалі небезпечніші речовини, зокрема нітазени. Зростаючий попит на кетамін та нітазени створює серйозні загрози для здоров’я, що потребує посиленого моніторингу та превентивних заходів.
ПСИХІЧНЕ ЗДОРОВ'Я В УМОВАХ ВІЙНИ: ОСНОВНІ МЕНТАЛЬНІ ТА ПСИХОСОЦІАЛЬНІ ВИКЛИКИ, ПРИНЦИПИ НАДАННЯ ДОПОМОГИ
Мета: проаналізувати основні ментальні та психосоціальні виклики, пов'язані з війною, та розробити ключові принципи надання ефективної психосоціальної допомоги. Матеріали і методи. Матеріалами дослідження стали публікації з міжнародних та українських наукових журналів, звіти ВООЗ, ЮНІСЕФ, МОЗ України та інші відкриті джерела, опубліковані у 2015–2025 рр., та практичний досвід авторів. Використано методи: аналіз літератури та нормативних документів; контент-аналіз епідеміологічних даних та офіційних звітів МОЗ, ВООЗ, міжнародних організацій; якісний аналіз клінічних спостережень, описаних у наукових і практичних джерелах, із систематизацією ключових симптомів та наслідків; порівняльний аналіз літературних та практичних даних щодо психічних станів. Результати. Війна виступає потужним психотравмуючим чинником, який значно впливає на психічне здоров’я населення. Найбільш уразливими є військовослужбовці, члени родин загиблих та внутрішньо переміщені особи. У військових спостерігаються симптоми посттравматичного стресового розладу та тривожно-депресивні прояви, що ускладнюють адаптацію після бойових дій. Родини загиблих переживають інтенсивні реакції горювання з депресивними епізодами та відчуттям незворотної втрати. Внутрішньо переміщені особи відчувають тривогу, втрату безпеки та труднощі інтеграції у нове середовище. Загальною рисою для всіх груп є колективна травма, що охоплює окремих людей і суспільство загалом, підкреслюючи необхідність комплексної психосоціальної підтримки, яка включає базову допомогу, психоедукацію та спеціалізовану терапію. Висновки. Проаналізовано основні ментальні та психосоціальні виклики, пов'язані з війною та розроблено ключові принципи надання допомоги. Установлено, що війна спричинила колективну травму, яка впливає на різні верстви населення і потребує системного підходу. Найбільш уразливі категорії: військовослужбовці, родини загиблих та ВПО потребують цілеспрямованої підтримки. Психічні розлади включно з ПТСР, гострою реакцією втрати та синдромом біженця потребують професійного втручання. Допомога має бути диференційованою та багаторівневою, поєднуючи психоедукацію, соціальну підтримку та спеціалізовану терапію. Важливими залишаються також подолання стигматизації та державні програми, а для повного розуміння довгострокових наслідків необхідні подальші дослідження.
ОЦІНКА СОЦІАЛЬНО-ЕКОНОМІЧНИХ ТА ВИРОБНИЧИХ ЧИННИКІВ РИЗИКУ, АСОЦІЙОВАНИХ ІЗ СЕКСУАЛЬНИМИ ДИСФУНКЦІЯМИ У ЧОЛОВІКІВ
Мета: проаналізувати взаємозв’язок соціально-економічних та виробничих чинників із сексуальними дисфункціями у чоловіків. Матеріали і методи. Провели аналітичне ретроспективне медико-соціологічне дослідження типу «випадок – контроль». За спеціально розробленою авторською програмою опитали 402 чоловіків із сексуальними дисфункціями та 200 практично здорових чоловіків приблизно тієї ж вікової категорії та місця проживання (р˃0,05). Результати. Установлено, що соціально-економічними предикторами сексуальних дисфункцій у чоловіків із високою ймовірністю є низький рівень освіти (OR=6,29; 95%CI=1,47–26,87) та матеріального благополуччя (1,68; 1,18–2,39), а також незайнятість (2,15; 1,17–3,97). Доведено, що сексуальні дисфункції частіше виникають у чоловіків, які впродовж свого професійного маршруту переважно працювали на фізично важких роботах (OR=8,31; 95%CI=1,96–35,18), пов’язаних із тривалою, понад 5 років, експозицією (2,96; 1,42–6,17) виробничих шкідливостей (3,26; 2,17–4,90), зокрема високим психоемоційним навантаженням (4,53; 1,96–10,48). Висновки. Під час розроблення комплексу організаційних заходів з удосконалення профілактики сексуальних дисфункцій у чоловіків на державному, регіональному та рівні громад слід ураховувати взаємозв’язок їх розвитку з чинниками ризику соціально-економічного та виробничого характеру.
ПОШИРЕНІСТЬ ГІПОВІТАМІНОЗУ D ТА ПОВ'ЯЗАНИХ ІЗ НИМ ФАКТОРІВ У ДІТЕЙ ПІДЛІТКОВОГО ВІКУ З ОЖИРІННЯМ
Мета: визначення поширеності та специфічних чинників дефіциту вітаміну D серед дітей підліткового віку з надлишковою масою тіла та ожирінням. Матеріали і методи. Проведено перехресне дослідження 208 дітей віком від 12 до 17 років (135 хлопців та 73 дівчат), які пройшли повне клінічне обстеження. Оцінку результатів рівня 25(OH)D у сироватці крові проводили за рекомендаціями Міжнародного товариства ендокринологів. Використано такі методи дослідження: епідеміологічний, антропометричний, біохімічний, статистичний, системного аналізу. Результати. Проведені дослідження показали, що концентрація кальцидіолу у підлітків із нормальною масою тіла становила 18,02 ± 4,03 нг/мл, при надмірній вазі – 14,37 ± 3,78 нг/мл, а в осіб з ожирінням – 12,32 ± 3,01 нг/мл. У дітей із нормальною масою тіла недостатність вітаміну D визначалася у 30%, а дефіцит – 50%, при надлишковій масі тіла недостатність становила 32,9% і дефіцит – 55,7%, при ожирінні недостатність становила 21,4%, а дефіцит – 72,7%. Поширеність дефіциту вітаміну D у дітей із надлишковою масою тіла в 1,5 рази більшою була у дівчат, а при ожирінні – в 1,6 рази. Серед дітей підліткового віку визначається зворотний кореляційний зв’язок ( р <0,01) між рівнями кальцидіолу та паратгормону (r = -0,645) й між кальцидіолом та індексом маси тіла ( r = -0,395), а також прямий кореляційний зв’язок між рівнем паратгормону та індексом маси тіла (r = 0,468, p <0,01). До визначальних предикторів, які впливають на рівень поширеності дефіциту вітаміну D, належать осінньо- зимовий період, кількість уживання молока, тривалість щоденного перебування на відкритому повітрі, фізична активність, індекс маси тіла. Висновки. Поширеність дефіциту вітаміну D у дітей із надлишковою масою тіла та ожирінням є високою і знаходиться в межах від 55,7% до 72,7%. Рівень кальцидіолу взаємопов’язаний із рівнем паратгормону та залежить від індексу маси тіла, фізичної активності, характеру харчування та сезону.
СТРАТЕГІЯ І ТАКТИКА ПЛАНУВАННЯ ДІЯЛЬНОСТІ ЗАКЛАДУ ПЕРВИННОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ НА П’ЯТИРІЧНУ ПЕРСПЕКТИВУ В СУЧАСНИХ УМОВАХ УКРАЇНИ
Мета: проаналізувати потенційну ефективність і комплексність підходу до планування діяльності закладу первинної медичної допомоги на прикладі Комунального некомерційного підприємства (КНП) «Центр первинної медичної (медико-санітарної) допомоги» (ЦПМСД) Бережанської міської ради Тернопільської області в сучасних умовах. Матеріали і методи. Використано SWOT-аналіз для представлення стратегічного бачення розвитку закладу первинної медичної допомоги. Результати.. Запропоновані стратегія і тактика діяльності закладу первинної медичної допомоги окреслюють цілісний, реалістичний і комплексний підхід до розвитку КНП «ЦПМСД» в умовах викликів, що постають перед первинною медичною ланкою України. Вона враховує сучасні вимоги НСЗУ, потреби громади, глобальні тенденції у сфері охорони здоров’я та ключові пріоритети реформ. Дана стратегія зосереджена на п’яти основних опорах: організаційній спроможності через ефективну модель управління, кадрове оновлення та інституційну сталість; цифровій трансформації через упровадження телемедицини, електронного документообігу, чат-ботів, мобільного додатку та системи зворотного зв’язку; якості й безперервності медичних послуг шляхом стандартизації клінічних маршрутів, контролю якості, аудиту практик і навчання персоналу; фінансовій прозорості та ефективності через чітке планування бюджету, моніторинг витрат, звітність і відкритість до зовнішнього аудиту; громадській довірі та партнерстві шляхом системної комунікації з мешканцями, органами місцевого самоврядування, громадськими об’єднаннями. Висновки. Реалізація цієї стратегії дасть змогу зміцнити кадрову базу та оновити підходи до управління персоналом; забезпечити цифрову доступність послуг незалежно від віддаленості пацієнта; оптимізувати витрати та забезпечити фінансову стабільність закладу; підвищити задоволеність громадян якістю та зручністю медичних послуг; перетворити КНП «ЦПМСД» на зразковий заклад для області й держави.
АНАЛІЗ ВІДПОВІДНОСТІ УКРАЇНСЬКИХ ДІАГНОСТИЧНИХ РЕКОМЕНДАЦІЙ ЩОДО ПСЕВДОЕКСФОЛІАЦІЙНОГО СИНДРОМУ РЕКОМЕНДАЦІЯМ ВСЕСВІТНЬОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ ОХОРОНИ ЗДОРОВ'Я
Мета: порівняти відповідність українських стандартів виявлення та діагностики псевдоексфоліативного синдрому «Довіднику з упровадження скринінгу зору та очей». Матеріали і методи. Огляд та порівняння «Стандарту медичної допомоги «Глаукома», Клінічної настанови на основі доказів «Глаукома» та Наказу МОЗ № 959 від 26.05.2023 та Всесвітньої організації охорони здоров’я «Довідник із упровадження скринінгу зору та очей», бібліографічний аналіз публікацій бази Pubmed/Medscape у часовому проміжку між 2019 та 2025 рр. Результати. Стандарт медичної допомоги «Глаукома» та «Довідник із упровадження скринінгу зору та очей» визначають ефективність вимірювання гостроти зору та рефракції для скринінгу населення. Обстеження на щілинній лампі та вимірювання внутрішньоочного тиску показано для скринінгу синдрому псевдоексфоліації в українських рекомендаціях, однак там не згадується рівень медичного обслуговування для проведення цього обстеження. Тоді як рекомендації Всесвітньої організації охорони здоров’я вказують, що зовнішній огляд очей є основною опцією скринінгу на первинному рівні. Вимірювання внутрішньоочного тиску не згадується в «Довіднику з упровадження скринінгу зору та очей». Висновки. В Україні зараз відсутні спеціальні клінічні рекомендації, присвячені виявленню псевдоексфоліативного синдрому. Із цією метою можливе використання чинного Стандарту медичної допомоги «Глаукома». Загалом українська стратегія скринінгу відповідає стратегії Всесвітньої організації охорони здоров’я на первинному рівні. Однак необхідно визначити місце вимірювання внутрішньоочного тиску в скринінгу псевдоексфоліативного синдрому на первинному рівні.
ПСИХОЛОГІЧНІ ОСОБЛИВОСТІ ПРОФЕСІЙНОГО ВИГОРАННЯ ЛІКАРІВ В УМОВАХ ВІЙНИ
Мета: дослідити психологічні особливості професійного вигорання лікарів в умовах війни. Матеріали і методи. Теоретичні (аналіз, порівняння, систематизація літepaтypи щодо питань професійного вигорання); емпіричні (методика «Діагностика пpoфeсійнoгo вигopaння» (К. Мaслaч, С. Джeксoн), тeст «Мoє стaвлeння дopoбoти» К. Мaслaч, М. Лaйтep, мeтoдикa «Шкaлa eмoційнoгo відгyкy» зa A. Мeгpaбянoм і Н. Eпштeйнoм, Фpaйбypзький oсoбистісний oпитyвaльник (FPІ Фopмa В), Чотирьохвимірна анкета Симптомів 4DSQ (Б. Терлуїн), Oпитyвaльник «Сaмooцінкa стійкoсті дo стpeсy» (С. Максименко, Л. Карамушка, Т. Зайчикова), Вісбaдeнський oпитyвaльник позитивної психoтepaпії Н. Пeзeшкіaнa (WІPPF)) тощо. Результати. За результатами дослідження значна частина лікарів перебуває у стані емоційного та фізичного виснаження, спричиненого професійними чинниками та умовами війни. Це підтверджується високим рівнем емоцій- ного вигорання (66% осіб), яке проявляється у відчутті безвиході, роздратуванні, тривозі та соматичних симптомах. Попри це визначено, що більшість медичних працівників зберігає середній рівень емпатії, хоча це й вимагає значних емоційних зусиль. З’ясовано, що лікарі схильні до трудоголізму та соматизації як захисних механізмів, уникаючи пошуку психологічної підтримки. Побудовано профіль лікаря, що представлено такими характеристиками: середнім рівнем професійного вигорання та низьким рівнем стресостійкості, вираженою соматизацією у вигляді скарг на головний біль, підвищеного тиску і тахікардії, вираженого емоційного виснаження, неадаптивних стратегій та емпатії. Кореляційний аналіз підтвердив, що емоційне виснаження та зниження особистих досягнень тісно пов’язані з дистресом (r=0,65, p<0,01) і незадоволеністю роботою (r=0,72, p<0,01), тоді як висока стресостійкість є захисним фактором (r=−0,55, p<0,01). Визначено, що чим більш проявлений емоційний відгук, тим частіше лікарі можуть відчувати соматичні скарги (r=0,38, p<0,05). Висновки. У лікарів, які працюють в умовах війни, виявлено наявність професійного вигорання: високий рівень емоційного виснаження, а також виражена соматизація. Установлено чинники, які сприяють розвитку професійного вигорання, зокрема низька стресостійкість, яка корелює з високим дистресом, та високий емоційний відгук, що пов’язаний із соматичними скаргами.
БЮДЖЕТУВАННЯ В ЗАКЛАДАХ ОХОРОНИ ЗДОРОВ’Я В УМОВАХ МЕДИЧНОЇ РЕФОРМИ В УКРАЇНІ
Мета: проаналізувати особливості бюджетування в закладах охорони здоров’я України в умовах медичної реформи та визначити шляхи підвищення ефективності фінансового планування з урахуванням нових механізмів фінансування. Матеріали і методи. У дослідженні використано нормативно-правову базу України у сфері охорони здоров’я та фінансів (закони, постанови Кабінету Міністрів України, накази МОЗ, нормативні документи НСЗУ); статистичні дані Міністерства охорони здоров’я України, НСЗУ та Державної служби статистики; методи аналізу і синтезу – для виявлення основних тенденцій у фінансуванні медичних закладів; порівняльний метод – для оцінки змін у бюджетуванні до та після впровадження медичної реформи; системний підхід – для комплексного розгляду фінансових аспектів функціонування закладів охорони здоров’я. Результати. Аналіз діяльності КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради у 2022–2024 рр. засвідчив стабільність та передбачуваність фінансового забезпечення закладу, що є важливими чинниками успішної реалізації медичної реформи на місцевому рівні. Усі три роки спостерігалося перевиконання планових показників бюджету: у 2022 р. фактичні надходження перевищили заплановані на 4,8 тис грн, у 2023 р. – на 7,0 тис грн, а в 2024 р. – уже на 16,5 тис грн. Це свідчить не лише про ефективність фінансового планування, а й про наявність додаткових джерел фінансування, серед яких – кошти від надання платних медичних послуг, орендної плати за використання приміщень, інші операційні доходи та контракти з НСЗУ за програмою медичних гарантій. Детальний аналіз доходів за структурними підрозділами показав, що найбільший фінансовий внесок формували відділення, які надають високоспеціалізовану допомогу: поліклініка, обласне нейрохірургічне відділення, травматологічне відділення, неврологічне відділення з інсультним блоком, а також відділення трансплантації та хірургічної патології. Висновки. Таким чином, КНП «ЦМЛ» РМР демонструє не лише медичну ефективність, а й фінансову стабільність, що створює підґрунтя для подальшого стратегічного розвитку та підвищення конкурентоспроможності в умовах трансформації системи охорони здоров’я України.
СИСТЕМА ОХОРОНИ ЗДОРОВ'Я ЯК СТРАТЕГІЧНИЙ ЧИННИК РОЗВИТКУ ЛЮДСЬКОГО ПОТЕНЦІАЛУ В УКРАЇНІ: СОЦІАЛЬНО-МЕДИЧНИЙ ТА СОЦІАЛЬНО-ЕКОНОМІЧНИЙ КОНТЕКСТИ
Мета: обґрунтувати стратегічний характер впливу системи охорони здоров’я на розвиток людського потенціалу з урахуванням післявоєнного відновлення і підготовки України до вступу до Європейського Союзу та визначити інтегральні індикатори для оцінки такого розвитку. Матеріали і методи. Методологічну основу дослідження становить системний підхід, що передбачає комплексне вивчення об’єкта у його взаємозв’язках та динаміці. У процесі аналізу застосовано методи структурного та логічного аналізу, бібліосемантичного підходу, абстрагування й узагальнення. Результати. Аналіз показав, що чинні стратегічні нормативно-правові акти України містять вектор руху до розвитку людського потенціалу в умовах численних глобальних та локальних викликів. Чинні стратегії національної безпеки, людського розвитку, демографічного розвитку та розвитку системи охорони здоров’я покликані дати відповідь на наявні виклики у сфері розвитку людського капіталу з урахуванням інтегральних та спеціальних показників і містять конкретні напрями, цілі та заходи для їх подолання. Висновки. Аналіз стратегічних та програмних документів державного рівня підтвердив стратегічний характер впливу системи охорони здоров’я на розвиток людського потенціалу. Відповідно до їх положень, чинні стратегічні документи потребують оновлення з урахуванням нових викликів, нових ініціатив та глобального лідерства. З огляду на глобальні тенденції оцінки людського капіталу, актуальним є включення відповідних інтегральних індикаторів, зокрема індексу людського розвитку (HDI) та індексу людського капіталу (HCI), до системи оцінки ефективності реалізації стратегічних та програмних документів в Україні. Обидва показники охоплюють ключові сфери: освіту, охорону здоров’я, соціальне забезпечення, що становлять основу національного розвитку та сталого зростання. Включення HDI дає змогу оцінювати загальний рівень добробуту населення, тоді як HCI фокусує увагу на майбутньому потенціалі, особливо у сфері дитячого розвитку та продуктивності робочої сили. Їх використання сприятиме переходу від вузькоекономічних метрик до більш збалансованої оцінки ефективності державної політики з урахуванням людського виміру розвитку.
МОДЕЛЬ УПРАВЛІННЯ АНТИМІКРОБНИМИ ПРЕПАРАТАМИ НА РІВНІ ПЕРВИННОЇ МЕДИКО-САНІТАРНОЇ ДОПОМОГИ
Мета: обґрунтувати та розробити модель управління антимікробними препаратами на рівні первинної медико- санітарної допомоги. Матеріали та методи. Дослідження проведено у два етапи. Спочатку проаналізовано 48 документів Всесвітньої організації охорони здоров’я, Світового банку, Європейського центру з профілактики та контролю захворюваності, Продовольчої та сільськогосподарської організації ООН, Центрів із контролю та профілактики захворювань США та сучасну практику використання антибіотиків у світі й Україні для визначення ключових компонентів системи раціонального використання. На другому етапі розроблено модель управління їх застосуванням на рівні первинної медико-санітарної допомоги. У роботі використано методи системного аналізу, бібліосемантичний, концептуального моделювання. Результати. Визначено 11 ключових компонентів раціонального використання антимікробних препаратів у системі охорони здоров’я: глобальна та національна політика; законодавче й нормативне регулювання; доказові клінічні рішення; мікробіологічна діагностика; антимікробне управління; епіднагляд за резистентністю та споживанням; інфекційний контроль; доступ до якісних препаратів; освіта медичних працівників; поінформованість населення; ветеринарний та аграрний контроль. Модель передбачає створення групи з раціонального використання антибіотиків із лікарів, підготовлених з інфекційного контролю, яка оптимізує призначення, навчає персонал, інформує населення та здійснює епіднагляд. Функціонування забезпечується взаємодією з органами управління охорони здоров’я, експертним центром Міністерства охорони здоров’я та центром контролю і профілактики хвороб, а також підтримується медичними інформаційними системами та фінансовими і нефінансовими стимулами Національної служби здоров’я України. Висновки. Запропонована модель на рівні первинної медико-санітарної допомоги забезпечує оптимізацію призначень, підвищення обізнаності та ефективний моніторинг використання антибіотиків у рамках інтегрованої багатокомпонентної стратегії.
РОЗМОВНИЙ ШТУЧНИЙ ІНТЕЛЕКТ В ОХОРОНІ ЗДОРОВ'Я: ПЕРЕВАГИ ТА ВАРІАНТИ ВИКОРИСТАННЯ
Мета: оцінити можливості й перспективи впровадження розмовного ШІ у системі охорони здоров’я, його ключові переваги для пацієнтів та медичних працівників. Матеріал і методи. Вивчення та аналіз наукових релевантних джерел, пошук яких здійснювався у базах даних Google Scholar, Scopus, PubMed/Medline, Web of Science. Застосовано методи дослідження: бібліосемантичний, контент-аналізу та структурно-логічного аналізу. Результати. Трансформація охорони здоров'я та зростаючі можливості штучного інтелекту (ШІ) сприяли розробленню розмовних агентів, призначених для підтримки різноманітних видів діяльності, пов'язаних зі здоров'ям, включаючи зміну поведінки, моніторинг стану здоров'я пацієнтів. скринінг на наявність захворювань, лікування, а також консультування та навчання медичних працівників. Розмовні чат-боти інтегрують мовні моделі ШІ, які дають змогу здійснювати двосторонній діалог між системою ШІ та користувачем-людиною. Технологія чат-ботів як новітній напрям у здатності розпізнавати клінічну мову, інтелектуально отримувати інформацію в умовах невизначеності сьогодні є затребуваною у світі комп’ютерно-посередницької комунікації та цифровізації охорони здоров’я. Потенційна корисність систем ШІ, здатних до клінічного та діагностичного діалогу, є широкою, а розвиток таких можливостей дасть змогу поліпшити доступ до діагностичної та прогностичної експертизи, тим самим покращуючи якість, узгодженість, доступність медичної допомоги. Висновки. Потрібні подальші розвідки для вивчення ефективності та цінності розмовного ШІ в охороні здоров'я як у поточному, так і в потенційному стані. Більш цілісний підхід до проєктування, розроблення та оцінки розмовних агентів допоможе стимулювати інновації та підвищити їх цінність в охороні здоров'я.
ДОСЛІДЖЕННЯ ВПЛИВУ ПОВНОМАСШТАБНОГО ВТОРГНЕННЯ РОСІЙСЬКИХ ВІЙСЬК В УКРАЇНУ НА ОРГАНІЗАЦІЮ НАДАННЯ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ ПАЦІЄНТАМ ІЗ ВІДКРИТОКУТОВОЮ ГЛАУКОМОЮ
Мета: дослідити вплив повномасштабного вторгнення російських військ в Україну на доступність, своєчасність та якість надання медичної допомоги пацієнтам із первинною відкритокутовою глаукомою. Матеріали і методи. Матеріалами дослідження стали результати опитування лікарів-офтальмологів державних і приватних закладів охорони здоровʼя з усіх регіонів України за власно розробленою анкетою. У роботі використано бібліографічний, статистичний і аналітичний методи. Результати. Протягом повномасштабного вторгнення російських військ в Україну, на думку 57,6% лікарів- офтальмологів, змінилась епідеміологія глаукоми, а саме: 61,3% опитаних відзначають збільшення відсотка випадків вторинної глаукоми, 33,5% – збільшення відсотка відкритокутової глаукоми. 63% опитаних лікарів-офтальмологів відзначають збільшення відсотка пацієнтів з III (60,4%) і IV (17,9%) стадіями глаукоми. Понад 65% лікарів високо оцінюють якість надання офтальмологічної допомоги у цілому і при глаукомі зокрема. 55% респондентів задоволені наявною матеріально-технічною базою для діагностики і лікування глаукоми. Офтальмологи засвідчують, що за час війни збільшилася кількість пацієнтів із глаукомою, які невчасного та нерегулярно звертаються до лікарів (75,1% та 83,1% відповідно). 62,7% респондентів відзначають збільшення кількості пацієнтів із глаукомою, які не виконують призначень хірургічного лікування. Причинами відмови від хірургічного лікування є здебільшого зниження матеріальних можливостей, перебування на окупованих територіях і транспортні труднощі, психологічні проблеми, відсутність поруч рідних, які можуть підтримати. Висновки. Повномасштабне вторгнення російських військ в Україну негативно позначилося на можливостях закладів охорони здоровʼя покращувати якість надання послуг і поліпшувати матеріально-технічне забезпечення. Знизилася доступність офтальмологічної допомоги для населення, що призвело до зниження своєчасності виявлення глаукоми, регулярності візитів пацієнтів до лікаря та їх прихильності до лікування, особливо хірургічного. Як наслідок, погіршуються наслідки глаукоми та ефективність її лікування.
ІНСТРУМЕНТАРІЙ ІЗ ВИВЧЕННЯ ДУМКИ МЕНЕДЖЕРІВ ОХОРОНИ ЗДОРОВ’Я ЩОДО ПИТАНЬ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ЯКОСТІ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ В ЗАКЛАДАХ ОХОРОНИ ЗДОРОВ’Я АКУШЕРСЬКО-ГІНЕКОЛОГІЧНОГО ПРОФІЛЮ
Мета: обґрунтування та розроблення інструментарію для вивчення думки менеджерів охорони здоров’я з питань забезпечення якості акушерсько-гінекологічної допомоги в закладах охорони здоров’я. Матеріал і методи. Застосовано бібліографічний, контент-аналізу, інформаційно-аналітичний методи. Джерелами даних дослідження є дані наукової літератури, стратегії та програми ВООЗ, ЄРБ ВООЗ, нормативно-правові документи національного рівня, що регламентують аспекти забезпечення якості послуг охорони здоров’я. Результати. Аналіз стратегічних, програмних, нормативно-правових документів засвідчив пріоритетність питань якості медичної допомоги з акцентом на роботі акушерсько-гінекологічних служб через високий рівень відповідальності за життя та здоров’я матерів і дітей та необхідність забезпечення безпечного, ефективного, етичного медичного обслуговування. Важливу роль у забезпеченні якості медичної допомоги відіграють менеджери охорони здоров’я через вплив їхніх управлінських рішень на якість послуг охорони здоров’я. З огляду на актуальність вивчення думки менеджерів закладів охорони здоров’я акушерсько-гінекологічного профілю з питань забезпечення якості медичної допомоги, обґрунтовано та розроблено відповідний інструментарій у вигляді анкети з блоками запитань загального характеру, оцінки наявної системи забезпечення якості в закладі охорони здоров’я акушерсько-гінекологічного профілю та проблемних питань забезпечення якості медичної допомоги, наявних викликів, перешкод та шляхів їх подолання. Висновки. Використання запропонованого інструментарію для проведення соціологічного дослідження серед менеджерів закладів охорони здоров’я акушерсько-гінекологічного профілю дасть змогу з’ясувати проблемні питання забезпечення якості медичної допомоги, їхні основні причини, виявити перспективи безперервного вдосконалення якості медичних послуг.
УМОВИ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ НАСЕЛЕННЯ ТЕРИТОРІАЛЬНОЇ ГРОМАДИ ГІРСЬКОЇ ГЕОГРАФІЧНОЇ ЗОНИ МЕДИЧНОЮ ДОПОМОГОЮ
Мета: дослідити умови забезпечення населення територіальної громади гірської географічної зони медичною допомогою. Матеріали і методи. Матеріали: паспорт та сайт Міжгірської селищної територіальної громади Закарпатської області. У дослідженні використано такі методи: бібліосемантичний, структурно-логічного аналізу. Результати. Міжгірська селищна територіальна громада займає площу в 554,1 кв. км та складається з 22 населених пунктів, де проживають 26 123 особи. Первинна та долікарська медична допомога надається медичними працівниками Міжгірського центру первинної медико-санітарної допомоги, у складі якого функціонують вісім амбулаторій загальної практики – сімейної медицини та дев’ять фельдшерсько-акушерських пунктів. У п’яти (22,7%) населених пунктах, де проживають 1 216 осіб, відсутні заклади охорони здоров’я, у яких надається медична допомога відповідного рівня. Екстрена медична допомога населенню надається медичними працівниками Міжгірської станції екстреної медичної допомоги із двома пунктами постійного базування бригад екстреної медичної допомоги. Спеціалізована медична допомога населенню громади надається в Міжгірській загальній лікарні. У більшості населених пунктах громади відсутні аптеки. Висновки. Не всі жителі громади мають рівномірний доступ до закладів охорони здоров’я різних рівнів надання медичної допомоги. Необхідне прийняття цільової стратегічної програми забезпечення населення медичною допомогою.
СУЧАСНІ МАРКЕТИНГОВІ ТЕХНОЛОГІЇ В АПТЕЧНОМУ БІЗНЕСІ: ВИКЛИКИ ТА ПЕРСПЕКТИВИ
Мета: розгляд актуальних маркетингових технік, які використовуються в аптечному бізнесі, з акцентом на оцінці їх дієвості, впливу на вибір покупців та можливості інтегрування цифрових засобів у діяльність аптечних закладів в умовах перетворення ринку та реагування на сучасні виклики. Матеріали і методи. У роботі використано комплексний підхід, що охоплює аналіз наукових досліджень, статистичних даних аптечного ринку, а також дослідження практик цифрового маркетингу в аптечному секторі. Методологічною основою стали методи зіставлення, узагальнення, впорядкування інформації та контент-аналізу відкритих джерел. Результати. Фармацевтичний сектор України демонструє позитивну динаміку: зростає частка вітчизняної продукції у грошовому вираженні та реалізація імпортних товарів у натуральному вимірі. Зміцнюються позиції дієтичних добавок у структурі продажів. Галузь орієнтується на цифрову трансформацію: упроваджуються хмарні сервіси, RFID, IoT, Big Data, автоматизовані системи управління запасами та персоналізовані маркетингові інструменти. Основні виклики – нестабільний попит, конкуренція з боку торговельних мереж, фінансова нестабільність через війну. Перспективи пов’язані з розвитком онлайн-аптек, упровадженням AR, блокчейн-технологій, інтеграцією із цифровою медичною інфраструктурою та активним використанням штучного інтелекту для оптимізації управлінських рішень і поліпшення якості обслуговування. Висновки. Сучасний фармацевтичний ринок вимагає упровадження новаторських підходів до управління, зокрема цифрової трансформації, аналітичних технологій та сучасного маркетингу. Це сприяє підвищенню продуктивності бізнес-процесів, поліпшенню якості обслуговування та зміцненню клієнтської прихильності. Адаптація до цифрового простору є ключовим чинником конкурентоспроможності аптечних мереж.
САМОСПРИЙНЯТТЯ СТАНУ ЗДОРОВ’Я КЕРІВНИКАМИ ОРГАНІВ ТА ЗАКЛАДІВ ОХОРОНИ ЗДОРОВ’Я ЯК ЧИННИК УПРАВЛІНСЬКОЇ СПРОМОЖНОСТІ Й КАДРОВОЇ СТІЙКОСТІ МЕДИЧНОЇ ГАЛУЗІ (ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ СОЦІОЛОГІЧНОГО ДОСЛІДЖЕННЯ)
Мета: ідентифікація ключових характеристик самосприйняття стану здоров’я керівниками закладів охорони здоров’я та обґрунтування його ролі як чинника управлінської спроможності і кадрової стійкості в умовах трансформацій системи охорони здоров’я. Матеріали і методи. Проведено кількісне одноразове опитування n=327 керівників Львівської області (Р=83,4 % від генеральної сукупності) за репрезентативної вибірки (SE=1,12 %, Е=±2,2 %, p < 0,001). Дані збиралися авторською анкетою, орієнтованою на виявлення медичних станів, переважно серцево-судинної патології, а обробка проведена за допомогою MS Excel із застосуванням медико-статистичних методів та системного аналізу. Результати. Виявлено дисбаланс у кадровому забезпеченні сільських територій (Р=91,1% керівників працюють у містах), тоді як у гендерному складі переважають жінки (Р=70,6%), а віковий розподіл охоплює продуктивні групи, що дає змогу розраховувати на міжгенераційний обмін досвідом і водночас потребує індивідуального підходу до профілактики хронічних захворювань. Доведено, що близько Р=66,7% оцінюють своє здоров’я як добре та відмінне, а Р=25,7% – як задовільне, що вказує на можливі ризики, пов’язані з професійним стресом і віковими змінами. Найпоширеніші медичні стани у здорових респондентів свідчать про обмежену діагностичну обізнаність у стані власного здоров’я серед управлінців. Установлені кластери ризику (кардіометаболічний, атеросклеротичний і кластер недостатнього обстеження) засвідчують наявність структурованих груп медичних загроз, що потенційно впливають на функціональну спроможність та довготривалу працездатність керівників у сфері охорони здоров’я, тоді як обрахований індекс здоров’я HSI ≈ 0,77 свідчить про помірно добрий загальний стан керівників. Усе це у цілому засвідчує недооцінку управлінцями серйозності власного стану здоров’я та вказує на потребу в підвищенні медичної обізнаності щодо особистих ризиків у здоров’ї. Висновки. Отримані результати мають прикладну цінність як аналітична основа для вдосконалення кадрової політики в охороні здоров’я, сприяючи реалізації нормативних вимог та формуванню стратегій підтримки управлінської спроможності на засадах збереження здоров’я, профілактики вигорання й забезпечення життєздатності керівників і кадрової стійкості медичної галузі.
КАДРОВЕ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ СИСТЕМИ ГРОМАДСЬКОГО ЗДОРОВ’Я В УМОВАХ ПОДОЛАННЯ НАСЛІДКІВ ВОЄННИХ ДІЙ
Мета: наукове обґрунтування оптимальних рішень кадрового забезпечення системи громадського здоров’я України в умовах подолання наслідків воєнних дій (на прикладі регіональних центрів контролю та профілактики хвороб). Матеріали і методи. Для реалізації мети проведено дослідження на базі ДУ «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб МОЗ України» та ДУ «Сумський обласний центр контролю та профілактики хвороб МОЗ України» (ОЦКПХ). Опрацьована база даних: регіональна програма «Медичні кадри», «Звіт про стан здоров’я населення за 2018–2024 рр.»; проведено соціологічні дослідження серед 214 фахівців щодо ефективності надання послуг населенню у прифронтових умовах Сумського регіону. У дослідженні використано: епідеміологічний метод – для оцінки впливу кадрового потенціалу на санітарно-епідеміологічну ситуацію, встановлення впливу дестабілізуючих чинників ризику на стан здоров’я населення; соціологічний – визначення впливу чинників ризику на стан здоров’я населення; статистичний метод – для виявлення тенденцій і залежностей; метод моделювання – для прогнозування потреб у кадрах шляхом використання програмних інструментів Microsoft Excel; SWOT-аналіз – для встановлення загроз у кадровій політиці галузі. Результати. Аналіз кадрового забезпечення системи громадського здоров’я на прикладі ОЦКПХ визначив, що кадровий потенціал є одним із найуразливіших компонентів. Серед ключових проблем епіднагляду на регіональному рівні визначено дефіцит спеціалістів епідеміологічного фаху, недостатню міжсекторальну взаємодію, обмеженість технічних та методичних ресурсів. Висновки. Посилення кадрового потенціалу системи громадського здоров’я України через підтримку престижу професії на законодавчому рівні; формування системи безперервного професійного розвитку з використанням сучасних інноваційних форм її організації; налагодження ефективної міжсекторальної та міжрегіональної координації з використанням єдиних протоколів та інформаційних систем епідеміологічного нагляду за інфекційними та неінфекційними захворюваннями на всіх рівнях управління системою.
СТОМАТОЛОГІЧНА ПІДТРИМКА ДЛЯ ЗАХИСНИКІВ: ЛІКУВАННЯ ТА ПРОТЕЗУВАННЯ БЕЗКОШТОВНО
Мета: аналіз організації стоматологічної допомоги для військовослужбовців та ветеранів в умовах війни, зокрема вивчення практик надання безкоштовного лікування і протезування; дослідження сучасних підходів до планування медичної та соціальної реабілітації захисників України з урахуванням актуальних потреб у відновленні зубощелепного апарату, що безпосередньо впливає як на фізичний стан пацієнтів, так і на їхнє психоемоційне благополуччя та соціальну адаптацію. Матеріали і методи. У дослідженні використано аналітичний метод для вивчення нормативно-правової бази та державних програм, що регулюють надання безоплатної стоматологічної допомоги військовим та ветеранам. Виконано контент-аналіз офіційних звітів медичних установ, статистичних матеріалів і публікацій у фахових наукових виданнях. Використано описовий метод узагальнення клінічних випадків лікування та протезування захисників у державних і приватних медичних закладах, що дало змогу узагальнити як організаційні, так і практичні підходи до реабілітації пацієнтів. Результати. Уперше систематизовано наявний досвід надання стоматологічної допомоги військовим в Україні з урахуванням медичних, організаційних та етичних складників. Установлено, що бойові травми, відсутність належної гігієни під час служби та вплив стресових чинників спричиняють суттєві порушення стоматологічного здоров’я. Запровадження програм безкоштовного лікування і протезування дає змогу значно поліпшити функціональні можливості пацієнтів, зменшити рівень психоемоційного напруження та сприяти їх соціальній інтеграції. Особливу увагу приділено ролі стоматолога у мультидисциплінарній команді реабілітації, яка включає психологів, хірургів та реабілітологів. Висновки. Розширення державних і волонтерських програм із безоплатного лікування та протезування військовослужбовців є ключовим чинником поліпшення якості життя ветеранів та їх успішної адаптації після бойових дій. Використання сучасних цифрових технологій у діагностиці й протезуванні, а також інтеграція психологічної підтримки у процес стоматологічного лікування підвищують ефективність медичної реабілітації. Подальший розвиток партнерств між державними структурами, приватними клініками та міжнародними організаціями має стратегічне значення для забезпечення стійкої системи стоматологічної допомоги захисникам України.
НАУКОВИЙ АНАЛІТИЧНИЙ ПОШУК ДОСЛІДЖЕНЬ ІЗ ВИКОРИСТАННЯ БІОСЕНСОРІВ У ГРОМАДСЬКОМУ ЗДОРОВ’Ї
Мета: аналіз наукових публікацій у базі Scopus щодо використання біосенсорів у сфері громадського здоров’я протягом 2000–2025 рр., визначення тенденцій розвитку, ключових наукових центрів, установ та авторів, а також оцінювання перспектив упровадження цих технологій в Україні. Матеріали і методи. Виконано наукометричний пошук за запитом ALL (biosensors) AND ALL (public health OR population health). Усього знайдено 48 652 публікації, які проаналізовано за роками, країнами, закладами, типами документів, науковими категоріями та джерелами фінансування. Методи включали бібліометричний аналіз і візуалізацію динаміки публікацій. Результати. Установлено стабільне зростання кількості праць, особливо в останні п’ять років: у 2022 р. – 5 921, у 2023 р. – 6 648, у 2024 р. – 8 682. Найбільший науковий доробок належить Китаю, Індії, США, Великій Британії та Ірану. Лідерами серед установ є Міністерство освіти КНР, Китайська академія наук та низка провідних університетів. Переважають публікації у журналах Biosensors and Bioelectronics, Sensors and Actuators B Chemical, Microchemical Journal та ін. За видами документів домінують наукові статті (56,8%) та огляди (31,1%). Найпродуктивнішими авторами є Y. Wu, C. Zhao, J. Li, Y. Qin та ін. Серед основних донорів фінансування – Національний фонд природничих наук Китаю, Національний інститут охорони здоров’я США, Європейська комісія. Висновки. Отримані результати аналітичного огляду в наукометричній базі Scopus свідчать про високий науковий і практичний потенціал біосенсорних технологій у сфері громадського здоров’я, що підтверджується зростанням обсягу публікацій та масштабною інституційною підтримкою. Для України актуальним є розвиток дистанційного моніторингу стану населення, що особливо важливо в умовах воєнного стану та обмеженого доступу до медичних ресурсів.
ТЕХНІЧНІ МЕТОДИ РЕЄСТРАЦІЇ ПІДОЗРІЛИХ СПАЛАХІВ ІНФЕКЦІЙНИХ ЗАХВОРЮВАНЬ, ЩО ВИМАГАЮТЬ РОЗСЛІДУВАННЯ
Мета: розглянути технічні методи та підходи до виявлення та розслідування підозрілих спалахів інфекційних захворювань, які можуть бути пов'язані із забороненою діяльністю у сфері біологічної зброї; наголосити на важливості раннього виявлення, збору, обробки та зберігання даних у контексті біобезпеки. Матеріали і методи. Проаналізовано наукову літературу, використовуючи бази даних Medline, PubMed, Scopus, Google Scholar та інші типи публікацій для збору інформації про сучасні технічні методи реєстрації підозрілих спалахів інфекційних захворювань, що вимагають розслідування. Результати. Системи раннього попередження спалахів та поширення інфекційних захворювань включають різноманітні джерела даних: дані сектору охорони здоров'я, лікарень, платформ соціальних мереж, бюро статистики, метеорологічних департаментів та системи моніторингу стічних вод. Описано критерії виявлення підозрілих спалахів, інструменти UNMOVIC для обробки даних, структуру інформаційних баз даних та алгоритми дій під час розслідувань. Розглянуто приклади історичних випадків використання або витоку біоагентів, що стало поштовхом для вдосконалення підходів до їх верифікації. Наведено багаторівневу систему класифікації, ідентифікації та зберігання даних, яка дає змогу значно зменшити обсяг інформації та пришвидшити її аналіз. Показано, що експериментальна система виявилася ефективнішою за традиційні підходи. Поряд зі збільшенням обчислювальних можливостей та виявлення сигналів для поліпшення швидкості та потужності існуючих систем штучний інтелект допомагає у ранньому виявленні гарячих точок, їх попередженні та епідеміологічному відстеженні. Беручи до уваги виняткову трудомісткість і безперервну ручну класифікацію для спостереження за захворюваннями, він забезпечує одночасне всесвітнє охоплення та гіперлокальну ситуаційну обізнаність. Висновки. Сучасні інформаційні технології за умови їх правильного застосування здатні забезпечити ефективне розслідування підозрюваних спалахів інфекцій. Створення єдиної централізованої бази даних дає змогу оперативно реагувати на біологічні загрози та зміцнює глобальну систему біозахисту.
МОДЕЛІ УПРАВЛІННЯ ЯКІСТЮ МЕДИЧНИХ ПОСЛУГ: СВІТОВИЙ ДОСВІД ТА УРОКИ ДЛЯ УКРАЇНИ
Мета: дослідити провідні світові моделі управління якістю медичних послуг, здійснити їх порівняльний аналіз та обґрунтувати можливості адаптації до української системи охорони здоров’я. Матеріали і методи. Базою дослідження стали теоретичні напрацювання зарубіжних та вітчизняних учених, міжнародні стандарти та практики управління якістю. Використано методи систематизації, порівняльного аналізу, узагальнення, структурно-логічного моделювання. Результати. Якість медичних послуг в умовах трансформації систем охорони здоров’я визначає рівень соціальної справедливості та довіри до медичної галузі. У контексті євроінтеграційних прагнень України та потреби післявоєнного відновлення особливого значення набуває пошук ефективних моделей управління якістю, що поєднують міжнародний досвід та національні реалії. Систематизовано та охарактеризовано сім провідних моделей управління якістю: модель оцінювання якості А. Донабедіана, загального управління якістю (TQM), Lean Six Sigma, EFQM, акредитації JCI, циклічного вдосконалення процесів PDCA та модель досконалості Балдріджа. Визначено їхні переваги та обмеження у сфері охорони здоров’я. Обґрунтовано доцільність інтеграції їхніх сильних боків у національну практику: структурної логіки А. Донабедіана, процесної ефективності Lean Six Sigma та PDCA, стратегічних рамок EFQM і Балдріджа, стандартів JCI. На цій основі розроблено концептуальну уніфіковану модель управління якістю медичних послуг (UHQM), що включає структурно-організаційний, процесний, клієнтоорієнтований, аналітико-оціночний та зовнішньонормативний блоки. Запропонована модель ураховує виклики трансформації української системи охорони здоров’я, цифровізації, післявоєнного відновлення та інтеграції у європейський медичний простір. Визначено її потенційні переваги, а також ключові бар’єри впровадження. Висновки. Запропонована модель управління якістю медичних послуг може стати практичним інструментом модернізації управлінських підходів у галузі охорони здоров’я України. Її реалізація сприятиме підвищенню довіри пацієнтів, поліпшенню клінічних результатів, зменшенню неефективностей і забезпеченню сталого розвитку медичної сфери.