Вісник соціальної гігієни та організації охорони здоров'я України
Науково-практичний журнал, у якому висвітлені питання державної політики охорони здоров'я; концептуальних основ реформування галузі; дослідження та прогнозування здоров'я населення; питання управління, економіки та інформатизації системи охорони здоров'я; проблем підготовки медичних кадрів; правового та інформаційного забезпечення галузі. Журнал внесено до Переліку наукових фахових видань, в яких можуть публі­куватися результати дисертаційних робіт на здобуття наукових ступенів у галузі медицини. ISSN 2414-9470 (Online), ISSN 1681-2786 (Print)
Автори, які публікуються у цьому журналі, погоджуються з наступними умовами: 1. Автори залишають за собою право на авторство своєї роботи та передають журналу право першої публікації цієї роботи на умовах ліцензії Creative Commons Attribution License, котра дозволяє іншим особам вільно розповсюджувати опубліковану роботу з обов'язковим посиланням на авторів оригінальної роботи та першу публікацію роботи у цьому журналі. 2. Автори мають право укладати самостійні додаткові угоди щодо неексклюзивного розповсюдження роботи у тому вигляді, в якому вона була опублікована цим журналом (наприклад, розміщувати роботу в електронному сховищі установи або публікувати у складі монографії), за умови збереження посилання на першу публікацію роботи у цьому журналі. 3. Політика журналу дозволяє і заохочує розміщення авторами в мережі Інтернет (наприклад, у сховищах установ або на особистих веб-сайтах) рукопису роботи, як до подання цього рукопису до редакції, так і під час його редакційного опрацювання, оскільки це сприяє виникненню продуктивної наукової дискусії та позитивно позначається на оперативності та динаміці цитування опублікованої роботи (див. The Effect of Open Access).
СОЦІАЛЬНО-ДЕМОГРАФІЧНІ ЧИННИКИ ОЧНОГО ТРАВМАТИЗМУ: КОМПЛЕКСНИЙ АНАЛІЗ ВІКОВИХ, ГЕНДЕРНИХ ТА ПРОФЕСІЙНИХ ДЕТЕРМІНАНТ У РЕГІОНАЛЬНИХ УМОВАХ
Мета – комплексний аналіз соціально-демографічних чинників очного травматизму серед дорослого населення Закарпатської області з визначенням вікових, гендерних та професійних детермінант для обґрунтування диференційованих профілактичних підходів. Матеріали і методи. Проведено ретроспективне епідеміологічне дослідження 949 випадків травматичних ушкоджень ока у жителів Закарпатської області віком ≥ 18 років за 2019–2024 рр. Застосовано епідеміологічний, медико- статистичний, соціологічний та аналітичний методи. Статистичний аналіз виконано в SPSS 25.0 та Microsoft Excel 2019 із розрахунком показників захворюваності, поширеності, відносного ризику (RR), довірчих інтервалів (ДІ) 95% та багатофакторного логістичного регресійного аналізу. Результати. За шість років первинна захворюваність зросла з 18,4 до 22,7 на 100 тис. населення (приріст 23,4%), поширеність – з 45,2 до 58,9 на 100 тис. Переважно уражався працездатний контингент 25–54 років (42,8 на 100 тис., у 2,4 раза вище за середньорегіональний рівень). Чоловіки становили 78,5% постраждалих; захворюваність – 36,2 проти 9,4 на 100 тис. у жінок, RR = 3,85 (95% ДІ 3,52–4,21). Виявлено виражену професійну диференціацію ризику: найвищі показники – серед робітників промислових підприємств (89,4; RR = 3,94), будівельників (71,8; RR = 3,16), працівників сільського господарства (67,3; RR = 2,97) та безробітних (47,6; RR = 2,10). Освітній градієнт характеризувався трикратним підвищенням ризику в осіб із низьким рівнем освіти (RR = 3,61; 95% ДІ 3,24–4,02). Міські жителі мали вищу захворюваність та своєчасність звернення. Незалежні предиктори ризику: зайнятість у промисловості/будівництві (OR = 4,21), чоловіча стать (OR = 3,42), низький освітній рівень (OR = 2,83), вік 25–54 роки (OR = 2,67) та міське проживання (OR = 1,87). Висновки. Очно-травматична патологія у регіоні має чітко виражений соціально-демографічний профіль із домінуванням працездатних чоловіків промислових, будівельних та аграрних професій, осіб із низьким освітнім рівнем. Виявлені предиктори ризику обґрунтовують необхідність міжсекторальних профілактичних програм для груп високого ризику, підвищення медичної грамотності та покращення доступності офтальмологічної допомоги для сільського населення.
Авторське право (c) 2026 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
РОЗВИТОК ОСВІТНЬОЇ СКЛАДОВОЇ МЕДИЧНОЇ СТАТИСТИКИ В КОНТЕКСТІ ТРАНСФОРМАЦІЇ СИСТЕМИ ОХОРОНИ ЗДОРОВ’Я
Мета. Визначення перспективних шляхів підготовки фахівців охорони здоров’я з питань медичної статистики на основі оцінки сучасного стану та наявних проблем і потреб. Матеріали і методи. У дослідженні використано бібліосемантичний, інформаційно-аналітичний, метод контент- аналізу. Матеріали дослідження включали наукові публікації, нормативно-правові акти національного рівня, програмні документи ВООЗ, освітні програми ЗВО України, що містять контент з медичної статистики та відповідні робочі програми навчальних дисциплін. Результати. Чинними стандартами освіти передбачено необхідність оволодіння фахівцями охорони здоров’я різних спеціальностей медико-статистичними знаннями та набуття відповідних компетентностей. Аналіз освітніх програм, які реалізуються в ЗВО України, засвідчив, що питання медичної статистики вивчаються в рамках підготовки фахівців різних спеціальностей та різних рівнів вищої освіти. Водночас, виявлено низку проблем підготовки професіоналів з медичної статистики, у т. ч. недостатній практичний компонент, різний обсяг годин на викладання питань медичної статистики, обмежене використання сучасних статистичних програм, штучного інтелекту, недостатня взаємодія зі сферою цифрової медицини та eHealth. За результатами дослідження визначено основні напрями удосконалення підготовки кадрів охорони здоров’я з питань медичної статистики. Висновки. Перспективні напрями удосконалення підготовки кадрів охорони здоров’я з питань медичної статистики включають оптимізацію навчальних програм, приведення їх у відповідність до реальних потреб галузі, гармонізацію їх з вимогами ЄС і рекомендаціями ВООЗ; розвиток міждисциплінарності; посилення практичної орієнтованості та впровадження гнучких форм навчання; забезпечення безперервного професійного розвитку; проведення міжнародної сертифікації тощо. Підготовка таких кадрів, набуття ними відповідних компетентностей є важливим складником успішного виконання завдань з епіднагляду та оцінки здоров’я населення, аналізу діяльності системи охорони здоров’я, запровадження стратегічного управління галуззю на основі доказових даних.
ОЦІНКА ВПЛИВУ СОЦІАЛЬНИХ ТА ІНФОРМАЦІЙНИХ ЧИННИКІВ НА СТАВЛЕННЯ БАТЬКІВ ДО ВАКЦИНАЦІЇ ДІТЕЙ
Мета: оцінити вплив соціальних та інформаційних чинників на рівень обізнаності та прихильності батьків до вакцинації дітей. Матеріали і методи: використано бібліосемантичний, соціологічний, аналітичний та статистичний методи. Проведено опитування жителів міста Тернополя, які мають дітей різного віку за допомогою власно розробленої анкети для оцінки рівня прихильності до вакцинації, факторів впливу на цей показник і джерел інформації, якими найчастіше користувалися батьки. Результати: опитування засвідчило переважно позитивне ставлення населення до імунізації дітей. Найвагомішою мотивацією, якою керуються 87% батьків під час прийняття рішення щодо вакцинації, є захист дитини від небезпечних інфекційних захворювань. 83% респондентів визнають важливість усіх щеплень, передбачених національним календарем. Хоча більшість батьків приймають рішення про вакцинацію без вагань, кожен третій все ж відчував певні побоювання або навіть відмовлявся від щеплень. 70,4% респондентів причиною побоювань назвали можливі побічні реакції, 37% опитаних хвилює неналежна якість вакцини. 89% респондентів перед щепленням дитини звертаються до думки інших батьків, що підтверджує наявність великого соціального впливу у процесі прийняття рішень. Інформацію про вакцинацію 94,4% батьків отримує від лікарів. Інтернет посідає друге місце з показником 32,5%. Лише 61% громадян повністю довіряють медичним працівникам у питаннях інформації про вакцини, а 50% вважають найбільш достовірними джерелами офіційні сайти МОЗ та ВООЗ. 30% опитаних вважають, що інформаційних кампаній щодо щеплення не вистачає. Висновок. Проведене соціологічне опитування засвідчило загалом високий рівень підтримки вакцинації дітей серед батьків та позитивне ставлення до імунізації як одного з ключових інструментів профілактики інфекційних захворювань у системі громадського здоров’я. Результати опитування вказують на необхідність удосконалення інформаційних кампаній, забезпечивши їхню доступність, зрозумілість і спрямованість на основні побоювання батьків, зокрема щодо побічних реакцій та якості вакцин та посилення комунікаційної ролі медичних працівників у питаннях вакцинації шляхом стандартизації консультацій для батьків та підвищення їхньої обізнаності щодо безпеки й ефективності вакцин.
ДОСЛІДЖЕННЯ СТАВЛЕННЯ ВИКЛАДАЧІВ МЕДИЧНИХ УНІВЕРСИТЕТІВ ДО НЕОБХІДНОСТІ НАБУТТЯ СТУДЕНТАМИ ЗНАНЬ ПРО ПРОФІЛАКТИКУ ТА ЛІКУВАННЯ ГЛАУКОМИ
Мета – дослідити думку викладачів медичних університетів з приводу потреби студентів медичних університетів у вивченні глаукоми та можливості майбутніх лікарів-офтальмологів отримати сучасні знання основ діагностики, лікування та профілактики глаукоми. Матеріали і методи. Дослідження даних опитування за допомогою розробленої нами анкети викладачів чотирьох медичних університетів України. У роботі використано бібліографічний, статистичний та аналітичний методи. Результати. Понад 75% опитаних викладачів ствердно відповіли на запитання про необхідність знань майбутніми лікарями різних спеціальностей щодо сучасних методів профілактики, діагностики та лікування глаукоми. Зокрема, наголошувалося на важливості виявлення чинників розвитку хвороби та запобігання її прогресуванню й ускладненням. Натомість лише 57% опитаних ствердно відповіли, що обсяг інформації, який надається майбутнім сімейним лікарям, для цього є достатнім. Серед механізмів набуття компетентності майбутніми офтальмологами щодо сучасних підходів до організації допомоги та профілактики відкритокутової глаукоми, найбільша частка опитаних викладачів відзначили використання стандартів медичної допомоги (94%) та локальних клінічних протоколів (95%). Однак понад 22% респондентів відповіли, що в освітню програму, яку вони викладають майбутнім лікарям-офтальмологам, клінічні протоколи ведення пацієнтів з глаукомою взагалі не включені. Понад 45% опитаних викладачів медичних закладів вищої освіти не вивчають із майбутніми офтальмологами наказ МОЗ України № 939 «Про затвердження та впровадження медико-технологічних документів зі стандартизації медичної допомоги при первинній відкритокутовій глаукомі», а також настанову (гайдлайн) Європейського глаукомного товариства. Висновки. Попри те що більшість опитаних викладачів вважають, що для майбутніх лікарів важливі знання з організаційних основ лікування і профілактики розвитку глаукоми, лише половина респондентів вважають достатнім обсяг інформації, який надається в освітній програмі, для отримання необхідних знань здобувачами вищої освіти щодо сучасних підходів до організації офтальмологічної допомоги і профілактики при глаукомі. Прослідковується невідповідність між важливістю вивчення протоколів і стандартів надання медичної і профілактичної допомоги та реальним показником вивчення студентами сучасних вітчизняних і загальноєвропейських наказів і протоколів.
ЛЕПТОСПІРОЗ ЯК АКТУАЛЬНА ПРОБЛЕМА ГРОМАДСЬКОГО ЗДОРОВ’Я УКРАЇНИ: РЕГІОНАЛЬНИЙ АНАЛІЗ
Мета – проаналізувати динаміку захворюваності на лептоспіроз в Україні загалом і Тернопільській області та Теребовлянському районі зокрема за період 2015–2024 років, а також здійснити прогноз її розвитку до 2028 року. Матеріали і методи. У статті проаналізовано офіційні статистичні дані Центру громадського здоров’я МОЗ України, Головного управління Держсанепідслужби у Тернопільській області, Тернопільського обласного центру контро лю та профілактики хвороб, Теребовлянської районної санітарно-епідеміологічної служби та Теребовлянського відділу Тернопільського міськрайонного центру з контролю та профілактики хвороб за 2015–2024 роки. Застосовано методи ретроспективного й описового епідеміологічного аналізу, статистичної обробки даних, а також трендове прогнозування з використанням лінійних і поліноміальних моделей. Результати. Проаналізовано динаміку захворюваності на лептоспіроз в Україні загалом і Тернопільській області та Теребовлянському районі за 2015–2024 роки. Встановлено тенденцію до зростання частки лептоспірозу в структурі інфекційних захворювань на загальнодержавному та регіональному рівнях за наявності неоднорідної динаміки на локальному рівні. Виявлено зростання ролі водного шляху передачі інфекції та переважання захворюваності серед чоловіків. Результати прогнозування до 2028 року свідчать про ймовірне подальше зростання захворюваності в Україні загалом та в Тернопільській області зокрема, що обґрунтовує необхідність посилення профілактичних і організаційно-епідеміологічних заходів. Висновки. Лептоспіроз залишається актуальною проблемою громадського здоров’я України з тенденцією до зростання захворюваності на загальнодержавному та регіональному рівнях. Виявлено регіональні відмінності епідемічного процесу, зростання ролі водного шляху передачі інфекції та переважання захворюваності серед чоловічого населення. Результати прогнозування обґрунтовують необхідність посилення епідеміологічного нагляду та профілактичних заходів з урахуванням регіональних особливостей.
КОНЦЕПЦІЯ ГРОМАДСЬКОГО ЗДОРОВ’Я ЄВГЕНА ОЗАРКЕВИЧА: ВІД ЛІКАРСЬКОЇ КОМІСІЇ НТШ ДО «НАРОДНОЇ ЛІЧНИЦІ»
Мета – проаналізувати діяльність доктора Є. Озаркевича як ініціатора створення й організатора системи громадського здоров’я в Галичині на зламі XIX–XX століть, дослідити основні етапи формування національної концепції громадського здоров’я. Матеріали і методи. Матеріали дослідження – наукова спадщина Є. Озаркевича, публікації вітчизняних і зарубіжних дослідників, присвячені діяльності Математично-природописно-лікарської секції та Лікарської комісії НТШ, Українського лікарського товариства, організації та функціонуванню лікарні-амбулаторії «Народна лічниця» у Львові. Застосовано бібліосемантичний, історико-хронологічний, аналітичний та описовий методи. Результати. Концепція громадського здоров’я Є. Озаркевича базувалася на тріаді: наука – доступна та якісна медична допомога – санітарна просвіта. Він розглядав громадське здоров’я як фундаментальну цінність, що потребує захисту через створення національних наукових (Лікарська комісія НТШ, часопис «Лікарський збірник»), лікувальних (лікарня-амбулаторія «Народна лічниця») та просвітницьких (санітарно-гігієнічний журнал «Здоровлє») інституцій. Висновки. Є. Озаркевич довів, що громадське здоров’я – це не лише відсутність хвороб, а системна взаємодія науки, практики, просвіти, національної самосвідомості. Його наукова спадщина – діюча модель самоорганізації суспільства для вирішення проблем громадського здоров’я.
МАКРОСОЦІАЛЬНІ СТРЕСОРИ ВОЄННОГО ПЕРІОДУ ЯК ПРЕДИКТОРИ ПОГІРШЕННЯ ПСИХІЧНОГО ЗДОРОВ’Я ТА ПЕРЕБІГУ АРТЕРІАЛЬНОЇ ГІПЕРТЕНЗІЇ У ПАЦІЄНТІВ НА ЕТАПІ ПЕРВИННОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ
Мета – дослідити особливості психічного здоров’я хворих на гіпертонічну хворобу в умовах макросоціального стресу воєнного стану на етапі первинної медичної допомоги, оцінити взаємозв’язок психоемоційних порушень із клінічним станом хворих. Матеріали і методи. Обстежено 44 пацієнти віком 49–64 роки з підтвердженою гіпертонічною хворобою ІІ стадії. Психоемоційний стан оцінювали за шкалою тривоги Гамільтона (HAM-A), шкалою депресії та тривожності HADS, шкалою сприйманого стресу (Perceived Stress Scale, PSS-10) та тестом життєстійкості (Hardiness Test, Мадді). Додатково проводили аналіз динаміки соматичних симптомів та артеріального тиску. Статистичну обробку даних здійснювали з використанням описової статистики, t-критерію Стьюдента та кореляційного аналізу для визначення взаємозв’язку між психоемоційними та соматичними показниками. Результати. У більшості пацієнтів спостерігався підвищений рівень тривожності (75%), депресивних проявів (61,4%) та суб’єктивного стресу (88,6%). Найвищі показники психоемоційного напруження виявлені серед жінок і пацієнтів середнього віку. Кореляційний аналіз показав середньої сили позитивний взаємозв’язок між тривожністю, депресією та рівнем стресу (r = 0,47–0,54; p < 0,05), що підтверджує інтегрований психосоматичний вплив стресу на перебіг гіпертонічної хвороби. Пацієнти з вищим рівнем психоемоційного стресу мали частіші епізоди підвищеного артеріального тиску та гірший контроль гіпертензії. Висновки. Воєнний макросоціальний стрес суттєво впливає на психічне здоров’я пацієнтів із гіпертонічною хворобою, погіршуючи контроль артеріального тиску та загальний стан здоров’я. Результати підкреслюють необхідність інтеграції психоемоційного скринінгу та коротких інтервенцій для зменшення стресу на етапі первинної медичної допомоги, що може підвищити ефективність лікування й покращити якість життя хворих.
ДІЯЛЬНІСТЬ СИСТЕМИ ГРОМАДСЬКОГО ЗДОРОВ’Я ПО ЗБЕРЕЖЕННЮ ТА ЗМІЦНЕННЮ ЗДОРОВ’Я ОРГАНУ ЗОРУ У ДІТЕЙ
Мета: встановити напрями діяльності системи громадського здоров’я по збереженню та зміцненню здоров’я органу зору у дітей. Матеріали і методи. Матеріали: результати експертної оцінки 27 незалежних експертів. Методи: бібліосемантичний, експертних оцінок, структурно-логічного аналізу. Результати. Експертним шляхом встановлено напрями діяльності системи громадського здоров’я по збереженню здоров’я органу зору у дітей. В ході проведеного дослідження встановлено наступні напрями діяльності системи громадського здоров’я з формування мотивованого відповідального ставленні до збереженню та зміцненню здоров’я органу зору: інформаційно-просвітницька комплексна робота з питань профілактики патології органу зору у дітей та впливу вказаної патології на якість життя дітей (100%); епідеміологічний нагляд за ризиками розвитку очної патології у дітей (81,5%); формування мережі шкіл здоров’я із залученням до навчання цільових груп інформаційного впливу (77,8%); формування у батьків і дітей мотивованого відповідального ставлення до збереженню та зміцненню здоров’я органу зору (100,0%). Розроблено функціонально-організаційну модель інформаційно-комунікативної роботи системи громадського здоров’я по збереженню здоров’я органу зору у дітей. Висновки. Система громадського здоров’я має відігравати провідну роль у формуванні у батьків і дітей мотивованого відповідального ставлення до збереження та зміцнення здоров’я органу зору.
МЕДИКО-СОЦІОЛОГІЧНЕ ОЦІНЮВАННЯ ПРОФЕСІЙНОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ МЕДИЧНИХ ПРАЦІВНИКІВ ПЕРВИННОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ ТА ЯКОСТІ КЛІНІКО-КОНСУЛЬТАТИВНОЇ ДІЯЛЬНОСТІ З ПРОФІЛАКТИКИ ОЖИРІННЯ
Мета – оцінити рівень професійної компетентності медичних працівників первинної медичної допомоги в питаннях профілактики надмірної маси тіла й ожиріння та визначити задоволеність пацієнтів якістю клініко-консультативної допомоги. Матеріали і методи. Дослідження проведено у 2024–2025 роках із використанням кількісного медико-соціологічного дизайну. Методом збору інформації було анонімне стандартизоване анкетування. У дослідженні взяли участь 200 медичних працівників первинної ланки, які проходили підвищення кваліфікації у Центрі безперервного професійного розвитку Житомирського медичного інституту. Для оцінки професійної компетентності застосовано авторську анкету, що охоплювала самооцінку знань і навичок, практики профілактичного консультування, доступ до освітніх ресурсів, міждисциплінарну взаємодію та бар’єри у професійній діяльності. Задоволеність пацієнтів оцінювали серед 87 осіб за допомогою стандартизованого опитувальника за п’ятибальною шкалою Лайкерта. Статистичний аналіз передбачав методи описової статистики з розрахунком відносних показників і 95% довірчих інтервалів. Результати. Лише третина медичних працівників оцінили власні знання з профілактики ожиріння як достатні, більшість не проходили спеціалізованого навчання із цієї тематики. Підвищення кваліфікації здійснювалося нерегулярно, попри високий запит на відповідні освітні програми. У практиці переважали антропометричні вимірювання, тоді як поведінкові, психологічні та цифрові інтервенції застосовувалися обмежено. Виявлено низький рівень міждисциплінарної взаємодії. За результатами опитування пацієнтів загальний рівень задоволеності профілактичною допомогою був переважно середнім, із найнижчими оцінками мотиваційної складової консультування. Висновки. Профілактика ожиріння на рівні первинної медичної допомоги характеризується недостатньою професійною підготовкою кадрів, обмеженим використанням доказових підходів і недостатньою міждисциплінарною взаємодією, що знижує ефективність профілактичного консультування. Результати дослідження обґрунтовують необхідність упровадження структурованих програм безперервного професійного розвитку й удосконалення організації профілактичної роботи.
ПРОФІЛАКТИЧНА ДІЯЛЬНІСТЬ БАГАТОПРОФІЛЬНОГО ЗАКЛАДУ ОХОРОНИ ЗДОРОВ’Я ТА ПІДХОДИ ДО ЇЇ УДОСКОНАЛЕННЯ
Мета – дослідити організацію первинної і вторинної профілактики в багатопрофільному закладі охорони здоров’я та запропонувати підходи до її удосконалення. Матеріали і методи. Матеріали: наукові та нормативні джерела інформації (10 од.); Статут, плани роботи, звітно-аналітичні, експертні дані закладу, де проводилося дослідження (55 од.); плани роботи закладу громадського здоров’я (4 од.). Методи: бібліографічний, структурно-логічний аналіз, аналіз документів, порівняльний аналіз, медико-статистичний, узагальнення, графічний. Період дослідження – 2017–2024 роки. База дослідження – Державна наукова установа «Центр інноваційних технологій охорони здоров’я» Державного управління справами. Результати. Виявлено низькі обсяги щеплень дитячого населення (62,9–73,6%), зокрема дітей віком 0–6 років – 48,8–86,4%; зріс прошарок батьків, які відмовляються від щеплень дітей, з 3,0 до 4,1%; виявлення факторів ризику хвороб сконцентроване на рівні пацієнта та має реактивний характер. Обсяг виявлення онкологічної патології під час профілактичних оглядів зменшився з 79,9 до 65,5%. Рівні занедбаності та смертності до 1 року від онкологічних хвороб знижуються, але коливаються й залишаються несталими; має місце пізнє звернення пацієнта з онкопатологією по медичну допомогу. Рекламні й освітньо-інформаційні кампанії з питань профілактики на груповому рівні не проводяться. Запропоновано вдосконалити профілактичну діяльність у частині популяційних досліджень, покращення імунопрофілактики, освітньо-просвітницької роботи шляхом налагодження співпраці із закладом громадського здоров’я через укладання угоди та розробки спільного плану заходів. Висновки. Організація первинної і вторинної профілактики багатопрофільного закладу охорони здоров’я потребує вдосконалення, що можливо шляхом налагодження співпраці із закладом громадського здоров’я через двосторонню угоду з планом заходів та моніторингом його виконання.
КОМПЛЕКСНА ОЦІНКА ЕФЕКТИВНОСТІ ВПРОВАДЖЕННЯ РЕГІОНАЛЬНОЇ МОДЕЛІ СПЕЦІАЛІЗОВАНОЇ ОФТАЛЬМОЛОГІЧНОЇ ДОПОМОГИ ПРИ ТРАВМАХ ОКА
Мета – комплексна оцінка ефективності впровадження регіональної моделі спеціалізованої офтальмологічної допомоги при травмах ока на основі аналізу медичних, організаційних та економічних показників для обґрунтування оптимальних підходів до організації офтальмологічної служби. Матеріали та методи. Дослідження проводилося у два етапи в регіоні з населенням 1,8 млн осіб: контрольний період (2019–2020 рр., n = 1847) та основний період після впровадження моделі (2021–2023 рр., n = 2156). Використовувалися медико-статистичний, соціологічний методи, експертне оцінювання й економічний аналіз. Упроваджена модель передбачала створення диспетчерського центру координації, організацію цілодобових чергувань, розробку протоколів маршрутизації, систему телемедичних консультацій. Статистична обробка проводилася у IBM SPSS Statistics 26.0. Результати. Середній час від травми до огляду офтальмологом скоротився з 8,4 ± 3,7 до 3,2 ± 1,8 години (p < 0,001). Частка пацієнтів, оглянутих протягом 3 годин, зросла з 28,3 до 67,8% (p < 0,001). Частка пацієнтів з гостротою зору ≥ 0,5 після лікування збільшилася з 58,4 до 73,2% (p < 0,001), монокулярна сліпота знизилася з 8,9 до 4,3% (p < 0,001). У пацієнтів із проникаючими пораненнями частота ускладнень зменшилася з 34,6 до 21,3% (ВР = 0,62; 95%ДІ 0,48–0,79). Рівень задоволеності пацієнтів зріс з 67,3 до 88,7% (p < 0,001). Економічний аналіз продемонстрував позитивне співвідношення витрат та ефективності. Висновки. Упровадження комплексної регіональної моделі забезпечило суттєве покращення своєчасності, доступності та якості офтальмологічної допомоги при травмах ока, що підтверджується покращенням клінічних результатів, зменшенням частоти ускладнень та економічною доцільністю. Створення системи координації, диспетчеризації та телемедичних консультацій є ключовими факторами успішності моделі.
МІЖСЕКТОРАЛЬНА ВЗАЄМОДІЯ В СИСТЕМІ ПРОФІЛАКТИКИ ОЧНОГО ТРАВМАТИЗМУ: МЕДИКО-СОЦІАЛЬНІ АСПЕКТИ ОРГАНІЗАЦІЇ
Мета – розробити та науково обґрунтувати модель міжгалузевої співпраці в системі профілактики травм очей із визначенням організаційних механізмів координації діяльності різних секторів на регіональному рівні. Матеріали та методи. Дослідження проводилося протягом 2021–2024 років у п’яти регіонах України. Було проаналізовано статистичні звітні форми № 20, № 47-ОЗ, проведено експертні опитування 142 спеціалістів (38 офтальмологів, 34 організаторів охорони здоров’я, 37 спеціалістів з охорони праці, 33 представників навчальних закладів), а також використано організаційно-аналітичні методи та моделювання. Пілотний проєкт було реалізовано на 8 підприємствах Львівської області. Статистичну обробку проводили за допомогою IBM SPSS Statistics 27.0. Для групових порівнянь використовували χ²-тест Пірсона та точний тест Фішера (p < 0,05). Результати. Аналіз виявив відсутність скоординованої міжгалузевої співпраці. Кожен сектор працює автономно, що призводить до дублювання заходів та залишає поза увагою значні групи ризику. Структура травматичних ушкоджень очей за місцем виникнення: побутові травми – 52,4%, професійні – 28,6%, вуличні – 12,3%, спортивні – 4,2%, дорожньо-транспортні – 2,5%. Люди працездатного віку (18–60 років) становили 68,7% постраждалих. Основними бар’єрами для міжгалузевої співпраці були: відсутність правової бази (88,0% експертів), нечіткий розподіл обов’язків (83,8%) і брак фінансування (78,9%). Розроблено трирівневу модель координації (стратегічну, тактичну, операційну), що включає Регіональну раду з профілактики травм очей, галузеві робочі групи й операційних виконавців. Пілотний проєкт у Львівській області продемонстрував зниження професійного травматизму очей на 38,2% (p = 0,041) і зниження тяжких травм на 50,0% (p = 0,038). Використання засобів індивідуального захисту зросло з 34 до 78%. Економічний аналіз показав економічну ефективність профілактичної програми. Висновки. Розроблена трирівнева модель координації забезпечує організаційну основу для скоординованих профілактичних заходів на регіональному рівні. Результати пілотного проєкту підтвердили ефективність партнерського підходу, обґрунтувавши доцільність масштабування моделі на інші регіони після адаптації до їхніх конкретних умов.
КАДРОВЕ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ РЕГІОНАЛЬНОЇ ОФТАЛЬМОЛОГІЧНОЇ СЛУЖБИ: МЕДИКО-СОЦІАЛЬНИЙ АНАЛІЗ ДЕФІЦИТУ СПЕЦІАЛІСТІВ ТА ШЛЯХИ ЙОГО ПОДОЛАННЯ
Мета – провести медико-соціальний аналіз кадрового забезпечення офтальмологічної служби Закарпатської області, визначити основні чинники дефіциту спеціалістів та обґрунтувати шляхи оптимізації кадрової політики на регіональному рівні. Матеріали і методи. Дослідження проводилося протягом 2022–2024 років на базі закладів охорони здоров’я Закарпатської області. Проаналізовано кадрове забезпечення 1 обласного центру офтальмології, 12 офтальмологічних відділень районних лікарень і 23 офтальмологічних кабінетів. Вивчено характеристики 84 лікарів-офтальмологів. Проведено соціологічне опитування 67 лікарів-офтальмологів та 42 організаторів охорони здоров’я. Використовувалися методи: медико-статистичний, соціологічний, системного аналізу й експертних оцінок. Результати. Встановлено критичний рівень дефіциту лікарів-офтальмологів у Закарпатській області, що становить 30,0% від нормативної потреби. Забезпеченість регіону знизилась з 3,2 до 2,8 на 100 тис. населення протягом 2019–2024 років. Виявлено суттєву нерівномірність територіального розподілу кадрів з концентрацією в обласному центрі (4,8 на 100 тис.) та дефіцитом у районах (1,2–2,4 на 100 тис.). Середній вік лікарів-офтальмологів становить 52,3 року, частка фахівців понад 50 років – 57,1%. Основними чинниками дефіциту є низький рівень оплати праці (89,6% респондентів), незадовільні умови праці (58,2%), відсутність житла (43,3%). Міграційні наміри мають 34,3% лікарів, серед молодих спеціалістів – 58,3%. Пріоритетними напрямами оптимізації визначено підвищення оплати праці, забезпечення житлом, покращення матеріально-технічної бази та цільову підготовку кадрів. Висновки. Кадрове забезпечення офтальмологічної служби Закарпатської області характеризується критичним дефіцитом спеціалістів, нерівномірністю територіального розподілу та старінням кадрів. Вирішення проблеми потребує комплексного підходу з реалізацією заходів щодо підвищення матеріальної мотивації, покращення умов праці, запровадження цільової підготовки кадрів та розвитку телемедичних технологій.
МОНІТОРИНГ АКАДЕМІЧНИХ ПРІОРИТЕТІВ ТА РЕСУРСНОГО СТАНУ ВИКЛАДАЧІВ КАФЕДР НАВЧАЛЬНО-НАУКОВОГО ІНСТИТУТУ МЕДИКО-БІОЛОГІЧНИХ ПРОБЛЕМ ТЕРНОПІЛЬСЬКОГО НАЦІОНАЛЬНОГО МЕДИЧНОГО УНІВЕРСИТЕТУ ІМЕНІ І.Я. ГОРБАЧЕВСЬКОГО МОЗ УКРАЇНИ
Мета: провести моніторинг академічних пріоритетів та ресурсного стану викладачів кафедр навчально-наукового інституту (ННІ) медико-біологічних проблем, для перспективної оцінки переваги наукової чи педагогічної складової у повсякденній роботі. Матеріали і методи. За допомогою опитувальника, проведено анкетування професорсько-викладацького складу. Для опрацювання результатів використовували методи порівняльного аналізу, систематизації та описової статистики. Результати. Структура анкети містила 4 блоки. При відповідях на питання блоку 1, викладачі виявили максимальну кількість наукової складової (47,0%), що свідчить про стратегічне планування наукових досліджень за умови наявності сприятливих факторів у колективі. Питання блоку 2 мали за мету оцінити когнітивно-операційний компонент викладацької діяльності, навички роботи з інформацією та методичний інструментарій. І тут 47,0% опитаних виявили перевагу педагогічної складової, 29,4% – науково-педагогічної та 23,6% – наукової. Результати опрацювання відповідей питань 3 блоку свідчать про високу стресостійкість викладачів та достатній рівень навичок щодо самоконтролю. При відповіді на питання блоку 4 працівники надали перевагу науково-педагогічній компоненті – 62,0%, 26,5% респондентів обрали наукову складову та 11,5% – педагогічну. Загалом у ННІ медико-біологічних проблем у 73,5% викладачів переважає науково-педагогічна складова, педагогічна складова – 26,5% і це закономірно, оскільки у нас навчаються здобувачі освіти практично всіх курсів чотирьох факультетів, інтерни, магістри, доктори філософії. Висновки. Анкетування виявило перевагу науково-педагогічної компоненти у структурі викладацької діяльності у 73,5% працівників закладу вищої освіти, що свідчить про гармонійне поєднання обох складових у процесі роботи із здобувачами та констатує, що така структура опитувальника дозволяє проводити об’ємне профілювання викладачів.
ДОСТУПНІСТЬ СПЕЦІАЛІЗОВАНОЇ ОФТАЛЬМОЛОГІЧНОЇ ДОПОМОГИ ДЛЯ РІЗНИХ СОЦІАЛЬНИХ ГРУП НАСЕЛЕННЯ: БАР’ЄРИ ТА ШЛЯХИ ЇХ ПОДОЛАННЯ
Мета – систематизація сучасних наукових даних про бар’єри в доступі до спеціалізованої офтальмологічної допомоги для різних соціальних груп населення й аналіз ефективних стратегій їх подолання. Матеріали і методи. Проведено систематичний огляд літератури в базах даних PubMed, Web of Science, Scopus та Google Scholar за 2014–2024 роки. Пошук здійснювався за ключовими словами, пов’язаними з доступністю офтальмологічної допомоги, бар’єрами та вразливими групами населення. Аналіз проводився за тематичними категоріями: типи бар’єрів (економічні, географічні, соціально-культурні, організаційні), вразливі групи населення, ефективні інтервенції та їх результати. Результати. Виявлено чотири основні групи бар’єрів доступності: економічні (вартість послуг як значний тягар для населення, непрямі витрати), географічні (віддаленість медичних закладів, особливо в сільській місцевості, дефіцит спеціалістів, особливо в країнах із низьким доходом), соціально-культурні (низька обізнаність про важливість регулярних оглядів, культурні переконання, мовні бар’єри) та організаційні (тривалість очікування, незручний графік, недостатній доступ пацієнтів до необхідного лікування, навіть у разі безплатних послуг). Найбільш вразливими групами є люди похилого віку (незадоволені потреби – 35%), населення сільських територій (середня відстань до спеціаліста – 87 км), особи з низьким доходом (ризик обмеження доступу в 3,5 раза вищий), етнічні меншини (ризик пізнього виявлення глаукоми у 2,1 раза вищий) та мігранти. Ефективними стратегіями подолання визнано телемедичні технології (збільшення доступу на 40–150%), мобільні офтальмологічні клініки (60–200%), фінансові субсидії (35–80%), освітні програми (20–45%) та інтеграцію скринінгу в первинну ланку охорони здоров’я (25–60%). Висновки. Доступність спеціалізованої офтальмологічної допомоги обмежується комплексом взаємопов’язаних бар’єрів, які потребують інтегрованих інтервенцій. Найбільш ефективними є комплексні підходи, що одночасно адресують декілька типів бар’єрів з урахуванням специфіки вразливих груп населення. Телемедичні технології та мобільні клініки демонструють високу вартість-ефективність у подоланні географічних бар’єрів, проте потрібно враховувати ризики цифрової нерівності.
ДО 75-РІЧЧЯ ВИДАТНОГО ВЧЕНОГО, ДОКТОРА МЕДИЧНИХ НАУК, ПРОФЕСОРА КОСТЯНТИНА КОСТЯНТИНОВИЧА ВАСИЛЬЄВА
Редакційна колегія журналу «Вісник соціальної гігієни та організації охорони здоров’я України», друзі та колеги