КАДРОВІ ПОТРЕБИ РЕАБІЛІТАЦІЙНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ - ПОЖЕВІЛОВА, А. А.; ГОЛУБЧИКОВ, М. В.; ВОВК, С. М. (Вісник соціальної гігієни та організації охорони здоров’я України, 2025)
Мета: проаналізувати стан підготовки кадрового потенціалу реабілітаційної служби Україні. Матеріали і методи. Інформаційну базу становлять аналітичні дашборди НСЗУ (2021–2024 рр.), статистичні збірники МОЗ України, звіти WHO Europe, а також публікації з питань кадрової політики у ФРМ та матеріали провідних аналітичних порталів. Матеріалами дослідження також стали результати соціологічного опитування 130 респондентів (87 лікарів і 43 керівники реабілітаційних центрів) у 2025 році. Застосовано методи анкетування, статистичного аналізу та контент-аналізу відповідей респондентів. Для інтерпретації даних використано кількісні показники (%, кількість відповідей) та якісний аналіз пропозицій. Результати. Опитування виявило спільне усвідомлення критичності кадрового дефіциту та потреби в оновленні системи професійної підготовки. Лікарі переважно наголошують на низькій оплаті праці, надмірному навантаженні та недостатній кількості молодих фахівців. Керівники акцентують на нестачі фінансування, відсутності стимулювальних програм і потребі в удосконаленні управлінських механізмів. Обидві групи визначили пріоритетними напрями: розвиток безперервної освіти, підсилення кадрової політики та формування мультидисциплінарних команд у межах госпітальних кластерів. Результати також підтвердили значний запит на цифровізацію обліку та моніторингу послуг, стандартизацію протоколів і підвищення кваліфікації персоналу. Окреслені результати дали змогу сформувати науково обґрунтовані рекомендації щодо оптимізації кадрової політики та розвитку реабілітаційної служби в госпітальних кластерах. Висновки. Отримані результати свідчать про наявність спільних проблем у кадровому забезпеченні реабілітаційної сфери, як-от дефіцит кадрів, недостатній рівень фінансування, низька мотивація молодих фахівців. Формування кадрових резервів має базуватися на міждисциплінарному підході, залученні освітніх установ і створенні госпітальних кластерів реабілітаційної допомоги. Водночас обидві групи респондентів уважають пріоритетним розвиток безперервної освіти, цифровізацію процесів і державну підтримку.