ОРГАНІЗАЦІЙНІ АСПЕКТИ РЕАБІЛІТАЦІЇ ВІЙСЬКОВОСЛУЖБОВЦІВ З БОЙОВИМИ ТРАВМАМИ ОРГАНА ЗОРУ - ПОГОРІЛЯК, Р. Ю.; КОРОП, О. А.; БЕЛЯЄВ, В. Д. (Вісник соціальної гігієни та організації охорони здоров’я України, 2025)
Мета: проаналізувати організаційні аспекти системи реабілітації військовослужбовців з бойовими травмами органа зору та розробити рекомендації щодо її вдосконалення. Матеріали і методи. Проаналізовано 82 наукові джерела за 2019–2024 роки, медичних звітів офтальмологічних відділень військових госпіталів, статистичних даних за 2020–2023 роки. Використано бібліосемантичний, медико- статистичний, соціологічний методи (анкетування 89 офтальмологів, опитування 124 військовослужбовців), порівняльний аналіз вітчизняного й міжнародного досвіду, метод експертних оцінок (інтерв’ю з 15 фахівцями). Проаналізовано 456 випадків бойових травм органа зору. Результати. Бойові травми органа зору становлять серйозну медико-соціальну проблему через високий ризик інвалідизації та втрати працездатності військовослужбовців. Установлено, що травми органа зору становлять 6–8 % усіх бойових уражень. За структурою: проникні поранення – 28,3 %, контузії – 36,4 %, опіки – 11,6 %, сторонні тіла – 18,2 %. У 42 % випадків травми поєднувалися з іншими ушкодженнями. За функціональними результатами: 23,5 % зберегли зір, 31,8 % мають часткове зниження, 26,1 % – значне зниження, 18,6 % втратили зір. Виявлено основні організаційні проблеми: недостатня координація між етапами допомоги (58 %), обмежені можливості ранньої реабілітації (67 %), нестача спеціалізованих центрів (43 %), недостатня підготовка персоналу (71 %). Лише 34 % постраждалих отримали допомогу протягом критичних 6 годин. Розроблено структуру багатокомпонентної реабілітації: медичний (хірургічне лікування, корекція зору, функціональне відновлення), психологічний (адаптація до обмежень, подолання ПТСР), професійний (перенавчання, опанування технологій) та соціальний (інтеграція, працевлаштування) складники. Запропоновано модель етапної реабілітації: госпітальний (2–4 тижні), санаторний (1–2 місяці) та амбулаторний (6 місяців – 2 роки) етапи. Висновки. Ефективна реабілітація потребує створення спеціалізованого центру, підготовки фахівців, упровадження сучасних технологій та розробки стандартизованих протоколів.