ОДЕСЬКИЙ СОЦІАЛЬНИЙ ГІГІЄНІСТ ІСААК ЛЬВОВИЧ ДАЙЛІС (1889–1981) - Васильєв, К. К.; Васильєв, Ю. К. (Вісник соціальної гігієни та організації охорони здоров’я України, 2024)
Мета: закрити існуючу прогалину, дослідивши основні віхи життя та діяльності проф. Дайліса. Матеріали і методи. При висвітленні його біографії, крім опублікованих джерел, ми використовували й архівні, а метод, що застосовується, – історичний. Результати. У статті вперше докладно висвітлюються життя та діяльність І. Л. Дайліса. Вперше розкрито зміст його наукової спадщини. Висновки. Ісаак Львович Дайліс належав до першого покоління соціальних гігієністів України. Вперше встановлено: дата та місце його народження – 18 (30) березня 1889 р., м. Кишинів, Російська імперія (нині столиця Республіки Молдови); його соціальне походження – з міщан м. Балти (тоді повітове місто Подільської губернії Російської імперії; нині місто у Подільському районі Одеської області України); місце та роки здобуття ним середньої освіти – 2-га Кишинівська чоловіча гімназія (1898–1906). Крім того, з’ясовано роки його навчання на медичному факультеті університету в Одесі: 1906–1911 рр. Показано, що перед тим як зайняти місце асистента на кафедрі соціальної гігієни (завідувач професор Л. В. Громашевський), він працював санітарним лікарем та епідеміологом. У 1923 р. Л. В. Громашевський організував та очолив кафедру соціальної гігієни в Одеському медичному інституті (нині Одеський національний медичний університет), а асистентом у нього став працювати І. Л. Дайліс. У 1928–1963 роках – з перервою на 1941–1944 рр. – І. Л. Дайліс очолював кафедру соціальної гігієни (з 1941 р. кафедра мала назву організації охорони здоров’я) в Одеському медичному інституті. Наукові праці проф. Дайліса були присвячені широкому колу проблем: робота дезінфекційної станції, епідеміологія епідемічного енцефаліту, захворюваність і смертність населення, здоров’я медичних працівників та студентів медичного інституту, організація медичного обслуговування населення в єдиному диспансері та робітників суперфосфатного виробництва, здоров’я працюючих у виноградних господарствах, історія охорони здоров’я, а також викладання соціальної гігієни та організації охорони здоров’я.