Диференційований індивідуальний підхід до лікування ерозивно-виразкових кровотеч у хворих, що отримують програмний гемодіаліз, у порівнянні з ПАПД при ХХН 5 ст - Stets, M. M.; Skyba, V. V.; Sobko, A. O.; Kozlov, V. V.; Osadcha, O. I.; Molnar, I. M.; Shinkarik, T. M. (Шпитальна хірургія. Журнал імені Л. Я. Ковальчука, 2018)
Мета роботи: покращення результатів комплексного лікування хворих із хронічною хворобою нирок (ХХН) 5 стадії, що отримують програмний гемодіаліз (ПГД) та постійний амбулаторний перитонеальний діаліз (ПАПД) при ерозивно-виразкових кровотечах, шляхом оптимізації їх лікування з використанням відеоендоскопічних міні-інвазивних технологій. Матеріали ті методи. За період з жовтня 2012 по грудень 2016 р. на базі КМНПЦН та Д проліковано 1528 хворих на ПГД та 302 на ПАПД. З них чоловіків – 679 (36,1 %), жінок – 1151 (62,9 %). Результати досліджень та їх обговорення. В структурі пролікованих 1830 хворих, що проходили НЗТ (ПГД або ПАПД), у 349 (19,1 %) з них під час ендоскопічного обстеження виявлено ерозивно-виразкові ураження верхніх відділів травного тракту. Ерозивні гастропатії діагностовано у 191 (54,7 %) пацієнта, виразки шлунка – у 65 (18,6 %), виразки ДПК – у 93 (26,7 %). За період спостереження ерозивно-виразкові кровотечі виявлені у 46 пацієнтів. З них у 5 (11 %) пацієнтів мали місце ерозивні кровотечі, у 12 (26 %) – кровотечі з виразки шлунка, у 29 (63 %) – кровотечі з виразки ДПК. У всіх хворих кровотечі тяжкого ступеня. Слід зазначити, що ерозивно-виразкових кровотеч у хворих, що отримували ПАПД, не спостерігали. На ранніх етапах лікування даної категорії хворих кровотечі з виразок спонукали до хірургічного лікування (органозберігаючих – 7, у тому числі антрумектомії – 3). При цьому летальність досягала 33 % та була констатована у хворих на висоті кровотечі та тяжкого ступеня проявів синдрому метаболічної інтоксикації (СМІ). Останнє слугувало причиною перегляду тактики лікування хворих при даному ускладненні шляхом використання відеоендоскопічних міні-інвазивних методів гемостазу (електрокоагуляція – 34, хімічний гемостаз – 5, кліпування судини – 7). Рецидив кровотечі мав місце у 12 (7 %) хворих (3 хворих після хімічного гемостазу та 9 після електрокоагуляції), який долали повторними відеоендоскопічними комбінованими методами гемостазу, які не супроводжувалися летальністю. При цьому програма лікування у всіх випадках доповнювалася обов’язковим застосуванням монотерапії ІПП, надаючи перевагу 4 поколінню.