Індив ідуалізація вибору внутрішньовенної озонотерапи у лікуванні гнійно-запальних ускладнень цукрового д іа б ет у - ПОЛЬОВИЙ, В. П.; СИДОРЧУК, Р І.; ПАЛЯНИЦЯ, А. С. (Шпитальна хірургія. Журнал імені Л. Я. Ковальчука, 2015)
Озонотерапія при цукровому діабеті є перспективною, але недостатньо дослідженою складовою лікування. Важливим недоліком озонотерапії є невизначеність індивідуального дозування озону при системному застосуванні. Клінічний матеріал даного дослідження склали 98 хворих на цукровий діабет із гнійно-запальними ускладненнями. Основну групу склали 23 (39,6 %) хворих, яким поряд з комплексним лікуванням виконували внутрішньовенну озонотерапію. Контрольну групу — 35 (60,4 %) осіб складали пацієнти, яким проводили лікування за загальноприйнятими методиками. Введення озонованого фізіологічного розчину здійснювали через катетер у ліктьову вену за індивідуальним підбором дози озону з використанням лімфоцитотоксичного тесту курсом 6 днів. Застосування у хворих на цукровий діабет із гнійно-запальними ускладненнями, крім традиційного лікування, внутрішньовенної озонотерапії з індивідуальним підбором дози озону залежно від тяжкості перебігу означеної патології за лімфоцитотоксичним тестом приводить до призупинення розповсюдження гнійно-некротичного вогнища на третю добу. Розвиток у рані грануляційної тканини та крайової епітелізації відбувається на 6-8-му добу стаціонарного перебування хворих, мають місце зниження показників рівня цукру в крові, а також скорочення терміну стаціонарного перебування хворих на 3—5 діб порівняно з контрольною групою.