РЕЗУЛЬТАТИ ВИКОНАННЯ ТА УСКЛАДНЕННЯ ПІСЛЯ TAPP-ПЛАСТИКИ ПАХВИННИХ ГРИЖ У ПАЦІЄНТІВ ПОХИЛОГО ТА СТАРЕЧОГО ВІКУ - ЛАВРЕНЮК, І. Ю.; ПРОДАН, А. М.; ЛАВРЕНЮК, Ю. В. (Шпитальна хірургія. Журнал імені Л. Я. Ковальчука, 2025)
Мета роботи: оцінити перебіг та частоту ускладнень під час і після лапароскопічної трансабдомінальної преперитонеальної пластики пахвинних гриж у пацієнтів похилого та старечого віку. Матеріали і методи. Проведено ретроспективне порівняльне дослідження проспективно зібраних даних на базі КНП «Волочиська багатопрофільна лікарня» та КНП «Луцька міська клінічна лікарня», у яке включили 56 пацієнтів чоловічої статі з діагнозом пахвинної грижі (К40 за МКХ-10). Середній вік хворих склав (69,8±5,8) року, що відповідало віковим критеріям похилого та старечого віку. Пацієнтів поділили на дві групи залежно від методу імплантації сітки: група А (з фіксацією сітки, n=28) і група Б (без фіксації, n=28). Усім хворим виконували лапароскопічну трансабдомінальну преперитонеальну пластику (TAPP). Пневмоперитонеум створювали до 12 мм рт. ст. Використовували 3 троакари: один 10-міліметровий (пупковий) та два 5-міліметрові (правий і лівий здухвинні). Усіх пацієнтів оперували під інгаляційним наркозом зі штучною вентиляцією легень. Біль оцінювали за візуально-аналоговою шкалою (ВАШ) через 2–6 год, на наступну добу, в день виписки, через 1 тиждень і 1 місяць. Хронічний біль і парестезії – за шкалою CPSP (Chronic Post-Surgical Pain) у віддалені терміни. Усі пацієнти підписали поінформовану згоду на участь у дослідженні та обробку персональних даних в наукових цілях. Результати. Середня тривалість операцій у пацієнтів із групи А (з фіксацією сітки) становила (64,3±12,5) хв, тоді як з групи Б (без фіксації сітки) – (51,4±10,8) хв, що приблизно на 20 % є меншою, ніж у групі А, й узгоджується з даними світових дослідників, які вказують на скорочення операційного часу при безфіксаційній техніці через відсутність потреби у додаткових маніпуляціях із фіксацією сітки. Інтраопераційних ускладнень під час виконання лапароскопічних втручань не було. Частота ранніх та пізніх післяопераційних ускладнень – в 9 пацієнтів: у групі А (з фіксацією сітки) – в 7, у групі Б (без фіксації сітки) – в 2. Тромбоемболії легеневої артерії та післяопераційних пневмоній не відмічено в жодному випадку. Після повної десуфляції та контролю за правильним розташування сітки завершували процедуру. Порти ушивали відповідними швами. Висновки. Результати дослідження показали, що TAPP-пластика пахвинних гриж у пацієнтів похилого та старечого віку є ефективною як при фіксаційному, так і при безфіксаційному методах імплантації сітки. Застосування безфіксаційного методу дозволило достовірно знизити рівень післяопераційного болю та сприяло більш швидкому відновленню функціональної активності без наявності рецидивів.