ЗАСТОСУВАННЯ БАГАТОФАКТОРНОЇ РЕГРЕСІЙНОЇ МОДЕЛІ ПРОГНОЗУВАННЯ РЕЦИДИВУ ХРОНІЧНОГО МЕЗОТИМПАНІТУ В ПАЦІЄНТІВ, ЯКІ ПЕРЕНЕСЛИ ОПЕРАТИВНЕ ЛІКУВАННЯ (ТИМПАНОПЛАСТИКУ) - ГЕРАСИМЮК, М. І. (Шпитальна хірургія. Журнал імені Л. Я. Ковальчука, 2025)
Мета роботи: запропонувати новий оригінальний підхід до прогнозування ризику виникнення рецидиву хронічного мезотимпаніту в пацієнтів, які перенесли оперативне втручання на середньому вусі, на основі застосування багатофакторного регресійного аналізу з метою своєчасного проведення ефективних профілактичних заходів. Матеріали і методи. Обстежено 111 пацієнтів віком від 18 до 80 років із діагнозом хронічного мезотимпаніту, котрі перенесли оперативне втручання на ураженому вусі (тимпанопластику). Напередодні госпіталізації та лікування усім хворим проводили комплексне клініко-лабораторне обстеження, яке включало отоларингологічний огляд, збір анамнезу життя та хвороби, наявність попередніх оперативних втручань на вусі, загальний аналіз крові з лейкоцитарною формулою, біохімічний аналіз крові. Статистичну обробку отриманих результатів дослідження було проведено з використанням статистичного пакета Statistica 10.0 і табличного редактора Microsoft Excel 2019. Результати. Для побудови багатофакторної регресійної моделі прогнозування ризику рецидиву хронічного мезотимпаніту проаналізовано 16 імовірних чинників виникнення захворювання. Відібрано 13 факторів для прогнозування ризику рецидиву хронічного мезотимпаніту із рівнем значущості меншим 0,05. Отримані гістограма залишкових відхилень прогнозування рецидиву хронічного мезотимпаніту, а також нормально ймовірна пряма підтверджують статистичну гіпотезу про відповідність залишкових відхилень нормальному закону розподілу. Також розраховано величину коефіцієнта детермінації, яка становить 0,8504, що дає підстави стверджувати про врахування 85,05 % чинників у моделі прогнозування ризику рецидиву хронічного мезотимпаніту та про високу її достовірність і прийнятність у цілому. Висновки. Запропонована модель дає змогу завчасно передбачити можливість виникнення рецидиву захворювання. Сприятиме розробці алгоритмів післяопераційного ведення пацієнтів із метою профілактики прогресування хвороби та відновлення функції звукопровідного апарату, а також запобігти потенційним отогенним черепним та внутрішньочерепним ускладненням.