Вираження діабетичної нейропати у хворих на цукровий д іабет 2 типу при синдромі діабетичної стопи - ШАПОВАЛ, С. Д.; САВОН, І. Л.; МАКСИМОВА, О. О. (Шпитальна хірургія. Журнал імені Л. Я. Ковальчука, 2015)
Обстежено 35 хворих на ЦД 2 типу без СДС (перша група) та 112 хворих на ЦД 2 типу з ускладненим СДС (друга група). У всіх пацієнтів мав місце ЦД 2 типу із тривалістю (12,5±2,2) року. За гендерною характеристикою, супутньою патологією, тривалістю ЦД групи порівнянні. Кількісну оцінку вираження симптомів діабетичної нейропатії проводили за допомогою шкали дисфункціонального розрахунку — Neuropathic Disability Score (NDS) Young M. J. (1986). Стадії тяжкості діабетичної полінейропатії розраховували за класифікацією Dyck P. J. (1988). Вивчення мікроциркуляції проводили методом лазерної доплерівської флоуметрії (ЛДФ). Діабетичну нейропатію визначали за наявністю ознак і/або симптомів, що свідчили про ураження периферичного відділу нервової системи, з урахуванням виключення інших причин нейропатії. Визначальною в клінічній картині хворих з активною, або позитивною, симптоматикою була тяжка больова симптоматика, що поєднувалася із розвитком депресивного розладу. Серед пасивної, або негативної, симптоматики найчастіше зустрічались оніміння та задерев’янілість. Дослідження хворих на ЦД 2 типу без ускладненого СДС (перша група) дозволило виявити неврологічні зміни: за класифікацією Dyck P. J. (1988) — у 28 (80 %) хворих; за допомогою індексу NDS — у 27 (77,2 %); з використанням ЛДФ — у 35 (100 %) пацієнтів. За допомогою ЛДФ у хворих на ЦД 2 типу без ускладненого СДС на рівні мікроциркуляції виявлено приховану діабетичну нейропатію. Профілактична терапія неврологічних розладів повинна обов’язково входити до загальної лікувальної програми хворих на ЦД 2 типу та починатися набагато раніше від маніфестації ускладнень.