ЛІКУВАННЯ ІЗОЛЬОВАНИХ ВОГНЕПАЛЬНИХ УЛАМКОВИХ ПОРАНЕНЬ М’ЯКИХ ТКАНИН ІЗ ВИКОРИСТАННЯМ АУТОДЕРМОПЛАСТИКИ - ЗАВГОРОДНІЙ, С. М.; БУЛЬБА, П. О. (Шпитальна хірургія. Журнал імені Л. Я. Ковальчука, 2025)
Мета роботи: оцінити результати лікування пацієнтів з ізольованими вогнепальними пораненнями м'яких тканин шляхом проведення аутодермопластики. Матеріали і методи. Дослідження проведено на базі відділення термічної травми та реконструктивної хірургії КНП « Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» ЗМР. У дослідження було включено 40 (100,0 %) пацієнтів з вогнепальними пораненнями, яким на першому та другому етапах евакуації виконано первинну хірургічну обробку ран та надалі переведено на третій етап евакуації. За локалізацією вогнепальні визначались на передній поверхні гомілки у 8 (20,0 %) хворих, в 13 (32,5 %) – на задній поверхні стегна, у 8 (20,0 %) пацієнтів – на плечах. У 5 (12,5 %) осіб рана знаходилась на тильній поверхні кисті, ще в 4 (10 %) пацієнтів – на внутрішній поверхні передпліччя. На сідниці поранення було локалізовано у 2 (5,0 %). Дерматопластику проводили після підготовки ранового дефекту. Рана вважалась готовою до аутодермопластики, коли переважаючу площу ранової поверхні покривала грануляційна тканина – рожево-червона дрібнозерниста, горбиста тканини, що легко кровоточить під час дотику. Життєздатність шкірного клаптя оцінювали на 4-ту добу візуально, за кольором пересадженої шкіри, наявністю виділень з-під шкірного клаптя, запальним процесом навколо зони пересадки шкіри (гіперемія, набряк), його фіксацією до ранової поверхні. Результати. Середня площа ран, виміряна лінійним методом у даних пацієнтів, склала 57,5 (16,0; 88,0) см2. Всю площу ранового дефекту грануляційна тканина покрила на 22,0 (14,0; 27,5) добу. Дерматопластику вільним шкірним клаптем проведено на 25,8 (16,7; 29,6) добу, тривалість операції склала в середньому 55,0 (45,0; 75,0) хв. Післяопераційні ускладнення виявлено у 8 (20,0 %) пацієнтів. Повторні операційні втручання виконано у 3 (7,5 %) пацієнтів. Аналізуючи локалізацію поранень, визначено, що проведення аутодермопластики найчастіше потребують поранення на передній поверхні гомілки, задній поверхні стегна та зовнішній поверхні плеча, що пов’язано з анатомо-функціональними особливостями даних зон. Висновки. Грануляційний процес має вирішальне значення в приживленні шкірного клаптя до ранової поверхні, адже протягом перших діб трофіка шкірного клаптя здійснюються шляхом дифузії та осмосу. Основною проблемою у тривалому лікуванні пацієнтів, які потребують аутодермопластики, є передопераційна підготовка, а саме, нарощування грануляцій. Загальна тривалість лікування у досліджуваній групі – 28,9 діб, з яких 22 (76,1%) доби склала передопераційна підготовка. Пошук методів пришвидшення росту грануляцій в передопераційному періоді є запорукою скорочення термінів лікування даних пацієнтів та зменшення ризиків виникнення післяопераційних ускладнень.