УДОСКОНАЛЕНА ТРАНСАБДОМІНАЛЬНА ПЕРЕДОЧЕРЕВИННА ПЛАСТИКА (TAPP) У ПАЦІЄНТІВ ІЗ ЗАЩЕМЛЕНИМИ ПАХВИННИМИ ГРИЖАМИ - ФЕЛЕШТИНСЬКИЙ, Я. П.; ОНИШКО, М. В. (Шпитальна хірургія. Журнал імені Л. Я. Ковальчука, 2025)
Мета роботи: підвищити ефективність хірургічного лікування защемлених пахвинних гриж шляхом удосконаленої трансабдомінальної передочеревинної пластики (TAPP) із фіксацією сітки та перитонізацією антисептичною клейовою композицією. Матеріали і методи. За період із 2019 р. до 2024 р. у клініці кафедри хірургії та проктології Національного університету охорони здоров’я України імені П. Л. Шупика проведено хірургічне лікування 85-х пацієнтів із защемленими пахвинними грижами віком від 20 до 75 років, середній вік склав (42±1,3) року. Залежно від методики TAPP, хворих поділили на дві групи. В першій групі (n=43) виконували удосконалену TAPP із преперитонеальною фіксацією поліпропіленової сітки та закриттям очеревини клейовою композицією, що містить поліуретановий клей і антисептик «Декаметоксин». У другій групі (n=42) проводили традиційну TAPP із використанням герніостеплера з титановими фіксаторами зашивання очеревини. Пацієнтів із флегмоною грижового мішка та некрозом петлі кишечника не включили у дослідження. Результати оцінювали за частотою ранніх та віддалених ускладнень, зокрема, сером, інфекцій сітки, хронічного післяопераційного болю та рецидивів гриж. Результати. У пацієнтів із першої групи, яким виконували удосконалену TAPP, серома була в 1 (2,3 %) хворого, інфікування сітки не спостерігали, хронічний післяопераційний біль – у 1 (2,3 %) пацієнта та рецидив пахвинної грижі – теж в 1 (2,3 %). У хворих із другої групи, яким проводили TAPP за традиційною методикою, серома була в 12 (28,5 %), інфікування сітки – у 7 (4,7 %), хронічний післяопераційний біль – в 6 (14,2 %), рецидив – у 5 (11,9 %) пацієнтів. Використання клейової перитонізації мінімізувало утворення «мертвого простору» над сіткою, що сприяло зменшенню частоти ускладнень. Висновки. Удосконалена TAPP із клейовою перитонізацією ефективно знижує частоту післяопераційних ускладнень та рецидивів гриж порівняно з традиційною технікою TAPP. Ця методика забезпечує більш безпечний варіант для лікування защемлених пахвинних гриж.