УШКОДЖЕННЯ ПОЗАПЕЧІНКОВИХ ПРОТОК. СУЧАСНИЙ ПОГЛЯД НА ПРОБЛЕМУ - КУЧИНСЬКИЙ, І. О.; ЗАПОРОЖАН, С. Й.; ХОМЕНКО, В. С.; ТРИГУБА, О. Б. (Шпитальна хірургія. Журнал імені Л. Я. Ковальчука, 2025)
Мета роботи: дослідити причини, ризики, профілактику та лікування ушкоджень позапечінкових жовчних проток, зокрема, під час виконання холецистектомії, а також проаналізувати сучасні методи інтраопераційної діагностики та відновлення цілісності біліарного дерева. Матеріали і методи. Використано літературний аналіз даних щодо частоти біліарних травм, сучасних методів хірургічних втручань (класичних та мініінвазивних), методів інтраопераційної візуалізації (холангіографію, флуоресцентну візуалізацію), способів реконструкції (гепатикоєюностомію). Результати. Біліарні травми є тяжкими ускладненнями, що часто виникають під час виконання лапароскопічної холецистектомії. Це зумовлено особливостями техніки та складністю ідентифікації анатомічних структур у гепатодуоденальній зоні. Проведений аналіз свідчить про ефективність використання інтраопераційних методів візуалізації, таких, як холангіографія, що може сприяти зменшенню ризику ушкодження жовчних проток, покращуючи візуалізацію анатомії. Для лікування незначних ушкоджень особливу увагу приділено ендоскопічній ретроградній холангіопанкреатографії (ЕРХПГ), яка є діагностичним і терапевтичним методом. Вона дозволяє забезпечити відтік жовчі, усунути дрібні дефекти та зменшити післяопераційні ускладнення. Водночас, ключову роль у зниженні частоти біліарних травм відіграють досвід хірурга, що підтверджується кривою навчання: ризик значно знижується після перших 100–200 виконаних операцій. Стандартизація підходу до діагностики та лікування забезпечується використанням класифікацій, таких, як Bismuth та Strasberg, які систематизують типи травм залежно від їхньої анатомічної локалізації та ступеня ушкодження. Це дозволяє лікарям швидше приймати оптимальні клінічні рішення та знижувати частоту ускладнень. Висновки. Біліарна травма – серйозна проблема з високими ризиками для пацієнта. Сучасні методи інтраопераційної візуалізації є важливими для мінімізації травм. Пацієнтів із серйозними ушкодженнями необхідно направляти до спеціалізованих центрів. Мініінвазивні техніки лікування мають пріоритет.