ПІСЛЯОПІКОВІ ХОНДРИТИ ВУШНИХ РАКОВИН - ЗАПОРОЖАН, С. Й.; САВЧИН, В. С.; АНДРЮЩЕНКО, Д. В.; ТУЗЮК, Н. В. (Шпитальна хірургія. Журнал імені Л. Я. Ковальчука, 2024)
Мета роботи: проаналізувати результати лікування пацієнтів з хондроперихондритом, викликаним опіковим ураженням. Матеріали і методи. Проліковано 18 пацієнтів, які перенесли опіки голови, у 12 (66,66 %) з них перебіг захворювання ускладнився перихондритом, хондроперихондритом – у 6 (33,34 %) хворих. Вік пацієнтів становив від 18 до 67 років. Чоловіків було 16 (88,88 %), жінок – 2 (11,12 %). У 15 (83,33 %) пацієнтів було одностороннє ураження, у 3 (16,67 %) – двостороннє. Результати. У всіх пацієнтів лікування перихондриту починали з місцевого застосування антисептиків (хлоргексидин, розчин бетадину, октенісепт, декасан, мазі з левомеколем, сульфодіазином срібла та інші). Пацієнтам із поширеними опіками тіла проводили інфузійну терапію для покращення мікроциркуляції в рані сольовими, безсольовими і, за показаннями, білковими препаратами, пацієнти отримували реосорбілакт, рінгер-лактат пентоксифілін, трентал, актовегін, антибактеріальні препарати. При вираженому набряку проводили раннє дренування розрізом із видаленням некротичних тканин. При формуванні некротичного струпа виконували некректомію з видаленням частини хряща в межах здорових тканин. При оголених хрящах, коли формування грануляційної тканини було неможливим, проводили реваскуляризацію оголеного хряща клаптем темпоральної фасції на судинній ніжці. Найпоширенішою причиною глибокого опіку вушної раковини був опік полум’ям. В усіх пацієнтів, у яких розвинувся перихондрит, було діагностовано глибокі опіки. Перихондрит і хондроперихондрит вушної раковини – це дуже складне захворювання, яке вимагає комплексного медикаментозного лікування і швидкого оперативного втручання – дренування. В усіх випадках намагалися зберегти оголений хрящ і закрити його місцевими тканинами, наскільки це було можливо.