СТАТЕВІ ОСОБЛИВОСТІ РОЗВИТКУ ОКСИДАТИВНОГО СТРЕСУ В ПЕЧІНЦІ ПІД ВПЛИВОМ КРАНІОСКЕЛЕТНОЇ ТРАВМИ ТА ЙОГО КОРЕКЦІЯ - ГУК, Р. А.; ГУДИМА, А. А. (Шпитальна хірургія. Журнал імені Л. Я. Ковальчука, 2024)
Мета роботи: зʼясувати вплив експериментальної краніоскелетної травми на розвиток оксидативного стресу в печінці у щурів різної статі та оцінити ефективність 2-етил-6-метил-3-гідроксипіридину сукцинату в корекції виявлених порушень. Матеріали і методи. В експериментах використано 78 білих щурів-самиць та 78 білих щурів-самців лінії Вістар масою 200–220 г. В умовах тіопенталонатрієвого наркозу в дослідній групі 1 моделювали краніоскелетну травму, у дослідній групі 2 щурам з краніоскелетною травмою проводили корекцію розчином 2-етил-6-метил-3-гідроксипіридину сукцинату. Контрольних щурів різної статі тільки вводили в наркоз. Щурів дослідної групи 1 виводили з експерименту через 1, 3, 7, 14 та 28 діб після моделювання травми. Щурів дослідної групи 2 виводили з експерименту через 7, 14 та 28 діб посттравматичного періоду. Для дослідження брали печінку, в гомогенаті якої визначали каталазну активність та вміст реагентів до тіобарбітурової кислоти. За їх співвідношенням розраховували антиоксидантно-прооксидантний індекс, величина якого свідчить про розвиток оксидативного стресу в печінці. Результати. Під впливом модельованої травми у щурів-самців максимальне зниження величини антиоксидантно-прооксидантного індексу в печінці відмічали через 3 доби експерименту, у щурів-самиць – через 7 діб, з наступним підвищенням, яке у щурів обох статей до 28 доби не досягало рівня контролю. У всі терміни посттравматичного періоду величина показника була статистично вірогідно більшою у щурів-самиць, порівняно зі щурами-самцями. Під впливом 2-етил-6-метил-3-гідроксипіридину сукцинату, порівняно зі щурами без корекції, порушення величини антиоксидантно-прооксидантного індексу печінки виявилися меншими, що у щурів-самиць було статистично вірогідним через 7 діб експерименту, у щурів-самців – через 7, 14 та 28 діб експерименту. Отже, інтенсивність прооксидантних механізмів у відповідь на травму в печінці у щурів-самців є більшою, ніж у щурів-самок, проте ефективність 2-етил-6-метил-3-гідроксипіридину сукцинату у щурів-самців є вищою.