Предиктори реперфузійно-реоксигенаційного синдрому в пацієнтів з атеросклеротичною оклюзією аорто-стегнового басейну - Венгер, І. К.; Фарина, І. В. (Шпитальна хірургія. Журнал імені Л. Я. Ковальчука, 2022)
Мета роботи: визначити основні фактори ризику розвитку реперфузійно-реоксигенаційного синдрому для покращення результатів лікування пацієнтів з атеросклеротичною оклюзією аорто-стегнового басейну. Матеріали і методи. Проведено аналіз історій хвороб пацієнтів з атеросклеротичним ураженням магістральних артерій нижніх кінцівок, які знаходились на стаціонарному лікуванні в судинному відділенні Тернопільської університетської лікарні протягом 2013–2019 рр. Проаналізовано 172 історії хвороби пацієнтів, із яких у 58 діагностовано облітеруючий атеросклероз аорти та магістральних артерій нижніх кінцівок при хронічній ішемії кінцівок ІІб ст. (за класифікацією Фонтейна). Отримані результати, з метою оптимізаціії прогнозування ризику розвитку ускладнень у післяопераційному періоді, піддані нейромережевій кластеризації з використанням надбудови NeuroXL Classifier для програми Microsoft Excel. Опрацьовані складові кожного блоку внесені у таблицю сукупної бальної системи оцінювання ризику розвитку ускладнень. Результати досліджень та їх обговорення. У 172 пацієнтів проведено визначення величини ризику розвитку післяопераційних ускладнень. Базуючись на отриманих розрахунках, середній вік пацієнтів у 57,4 року можна віднести до предикторів ризику розвитку реперфузійно-реоксигенаційного синдрому. Хронічна критична ішемія в пацієнтів виділеної групи розвинулася в період від 5 до 3 тижнів до госпіталізації. Короткий анамнез в середньому у 8,8 року можна віднести до предикторів ризику розвитку реперфузійно-реоксигенаційного синдрому в пацієнтів при атеросклеротичній оклюзії аорто-стегнового басейну. Із 172 пацієнтів із атеросклеротичною оклюзією аорто-стегнового басейну у 92 виявили стенотичне атеросклеротичне ураження екстракраніальних артерій. Стенотичний атеросклеротичний процес екстракраніальних артерій діагностували у 52 хворих із атеросклеротичною оклюзією аорто-стегнового басейну і у 40 пацієнтів із ризиком розвитку реперфузійно-реоксигенаційного синдрому. Серед лабораторних показників слід зазначити, що у 31 (77,50 %) пацієнтів із ризиком розвитку реперфузійно-реоксигенаційного синдрому виявлено підвищений рівень лейкоцитозу в крові, збільшений показник вмісту моноцитів та незрілих нейтрофілів, підвищений рівень СРБ, прогресуючий некорегований атеросклеротичний процес, який зумовлений високим рівнем атерогенних ліпопротеїдів, а також вміст в крові показників, що вказує на активацію синдрому запальної відповіді. Сукупність представлених показників можна об’єднати у предиктори ризику розвитку реперфузійно-реоксигенаційного синдрому.