Особливості хірургічного лікування анальної тріщини, поєднаної з хронічним гемороєм - Ноєс, А. Д.; Фелештинський, Я. П.; Пироговський, В. Ю. (Шпитальна хірургія. Журнал імені Л. Я. Ковальчука, 2021)
Мета роботи: покращити результати лікування пацієнтів із хронічним гемороєм, поєднаним з хронічною анальною тріщиною шляхом комбінованого виконання трансанальної гемороїдальної деартеріалізації з висіченням тріщини. Матеріали і методи. Обстежено 177 пацієнтів з анальною тріщиною та гемороєм, які були розділені на три групи: І – 60 пацієнтів, яким проведена гемороїдектомія за Міліганом–Морганом та видалення анальної тріщини, ІІ – 60 пацієнтів, яким видалена анальна тріщина без втручання з приводу геморою, ІІІ – 57 пацієнтів, прооперованих за оригінальною методикою. Оцінка результатів проводилась за критеріями: інтенсивність болю, рання п/о затримка сечі, нагноєння п/о рани, рецидив, інконтиненція, перебування в стаціонарі. Для оцінки інтенсивності кровотоку в ділянці анальної тріщини проводили лазерну Доплерну флоуметрію. Результати досліджень та їх обговорення. Досягнуто зниження інтенсивності болю з 8±1 в І групі до 4±1 в ІІІ (р=0,006), зниження частоти виникнення затримки сечі з 31,7 в І групі до 10,5 % в ІІІ групі (р=0,004). Нагноєння п/о рани вдалося знизити з 8,3 в І групі до 1,7 % в ІІІ групі (p=0,104), що зіставне з результатами, отриманими при операційному лікуванні з приводу лише анальної тріщини (без геморою) в ІІ групі. Пацієнти І групи після операції перебували в стаціонарі (6±1,2) дня, ІІ групи – (4±1,3) дня, ІІІ групи – (3±1,1) дня. Вдалося знизити частоту виникнення рецидивів тріщини до 1 (1,7 %), а геморою до 2 (3,5 %) в ІІІ групі, порівняно з 5 (8,3 %) та 6 (10 %) в І групі. Ми не спостерігали жодного випадку ятрогенної інконтиненції у пацієнтів ІІІ групи порівняно з 4 (6,7 %) в І рупі та 1 (1,7 %) в ІІ групі. В ІІІ та ІІ групах не спостерігали післяопераційних стриктур анального каналу, в І групі стриктури виникли у 5 (8,3 %) пацієнтів. Узагальнена оцінка за частотою ускладнень свідчить про суттєве зниження відносного ризику ускладнень (на 88 %) в ІІІ групі порівняно з групою І – OR=0,12 (0,04–0,29), р=0,0001, та тенденцію до зниження ризику ускладнень на 15 % у порівнянні з ІІ групою – OR=0,85 (0,29–2,4), р=0,734.