ФАРМАКОТЕРАПІЯ ТРИВОЖНИХ СТАНІВ: ВІД ПАТОГЕНЕЗУ ДО ПЕРСОНАЛІЗОВАНОЇ ТЕРАПІЇ - Мочернюк, Х. І.; Олещук, О. М.; Іванків, Я. І. (Фармацевтичний часопис, 2025)
Мета дослідження – узагальнити сучасні доказові підходи до фармакотерапії гострої та хронічної тривоги в умовах воєнного часу з урахуванням патогенетичних механізмів, фармакологічних особливостей і потенційних лікарських взаємодій. Матеріали і методи. Проведено аналітичний огляд сучасних клінічних протоколів і настанов (NICE, APA, CANMAT, ДЕЦ МОЗ України, 2021–2023 рр.), результатів систематичних оглядів, метааналізів і публікацій у базах PubMed, Scopus та Web of Science за останнє десятиріччя. Результати. Патогенез тривожних розладів у контексті хронічного стресу зумовлений дисбалансом серотонінергічної, норадренергічної та ГАМК-ергічної систем, гіперактивацією гіпоталамо-гіпофізарно-наднирникової осі, нейрозапаленням і епігенетичними змінами. Основу фармакотерапії становлять SSRIs, SNRIs, бензодіазепіни, прегабалін і β-адреноблокатори. Перспективними напрямами є використання мультимодальних антидепресантів (вортіоксетин, агомелатин), нейростероїдів (зуранолон, PRAX-114), а також модуляторів GABAA- та TSPO-системи (етифоксин, GRX-917) Серед альтернативних засобів увагу привертає силексан – стандартизований ЛЗ олії лаванди, ефективний при легких і помірних формах тривоги. Важливими принципами безпечного лікування є поступова титрація доз, фармакологічний аудит, моніторинг взаємодій і використання фармакогенетичного тестування. Висновки. Оптимізація лікування тривожних розладів у воєнних умовах потребує персоналізованого підходу, що поєднує класичні та інноваційні фармакологічні стратегії. Перспективними залишаються дослідження нових нейробіологічних мішеней (NMDA-, GABAA- і TSPO-систем), а також інтеграція цифрових біомаркерів, фармакогенетики й алгоритмів штучного інтелекту для моніторингу ефективності та безпеки терапії.