Науковий журнал, призначений для висвітлення шляхів удосконалення вищої медичної освіти, досвіду з організації навчальної роботи. В журналі публікуються статті науково-методичного характеру щодо методології, сучасних методів навчання, особливостей викладання дисциплін у галузях медицини та фармації на додипломному та післядипломному рівнях. Також друкуються повідомлення, рецензії, історія медичних навчальних закладів. ISSN 2414-5998 (Online), ISSN 1681-2751 (Print), ICV 2019 - 77.77
ДОСВІД ВИКЛАДАННЯ АКАДЕМІЧНОЇ ДОБРОЧЕСНОСТІ ТА БІОЕТИКИ В ТЕРНОПІЛЬСЬКОМУ НАЦІОНАЛЬНОМУ МЕДИЧНОМУ УНІВЕРСИТЕТІ ІМЕНІ І. Я. ГОРБАЧЕВСЬКОГО
Анотація. У статті автори діляться досвідом та здобутками у викладанні академічної доброчесності, біоетики у медико-науковій діяльності в Тернопільському національному медичному університеті імені Івана Горбачевського, де інтегровано сучасні вимоги якості медичної освіти щодо опанування компетентностей із дотримання морально-етичних стандартів, професійної та академічної доброчесності, відповідальність за якість отриманих спеціальних професійних знань та достовірність отриманих результатів наукових досліджень у сфері охорони здоров’я. Оптимізація навчального процесу шляхом упровадження нових методів оволодіння матеріалом та контролю знань передбачає застосування сучасних методик викладання, таких як інтерактивне залучення до дискусій із визначенням позицій та їх відстоювання сторонами у дебатах, метод відкритого мікрофону, використання технологій Web-пошуку та штучного інтелекту, кейс-методів, що ґрунтуються на досвіді американських, європейських фахівців-клініцистів і науковців та пропонують приклади їх розв’язання, які висвітлюють етичні дилеми у шляхах виходу із проблемних обставин із дотриманням норм біоетики та академічної доброчесності. Для опанування здобувачами освіти професійних та етичних стандартів у науці та освіті в проблемному полі дисциплін використовуються сучасні методи викладання для опрацювання дозволеності та обмеженості можливостей впливу сучасної медичної науки на питання, пов’язані з початком життя людини та його завершенням, поваги до здорового способу життя, біоетичні проблеми соціально небезпечних інфекцій, морально-етичні принципи догляду за хронічно хворими та особами з інвалідністю, етичні проблеми медичного застосування психотропних засобів, біоетичні аспекти боротьби з наркозалежністю, алкоголізмом і тютюнопалінням, етичні засади надання медичної допомоги онкохворим, біоетичні проблеми болю, страждання, реабілітації, діапазон загроз і ризиків у сфері сучасних медико-біологічних наук, дилема подвійного використання наукових досягнень, відповідальність вчених медико-біологічної галузі, а також вивчення принципів академічної доброчесності в освіті та науці в медицині.
Авторське право (c) 2026 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
АКАДЕМІЧНА КУЛЬТУРА ЗДОБУВАЧІВ ВИЩОЇ ОСВІТИ: ЕТИКО-ФІЛОСОФСЬКІ АСПЕКТИ
Анотація. У статті здійснено теоретико-філософський аналіз академічної культури як системного явища, що інтегрує морально-етичні, когнітивні та соціокультурні компоненти у процесі формування особистості у вищий медичній освіті. Актуальність дослідження зумовлена необхідністю переосмислення ролі духовно-моральних цінностей та засад академічної доброчесності в умовах глобалізації, цифровізації освіти та зростання сучасних викликів і вимог до якості підготовки майбутніх фахівців у сфері охорони здоров’я. Метою статті є всебічне теоретичне осмислення академічної культури здобувачів вищої освіти з позицій етико-філософського аналізу, визначення її впливу на формування моральних орієнтирів, наукової відповідальності та культури мислення майбутніх професіоналів у сфері охорони здоров’я. У ході дослідження застосовано методи філософського узагальнення, контент-аналізу, порівняльного аналізу наукових джерел та аксіологічного підходу, що дало змогу розкрити взаємозв’язок між етичними нормами, філософськими цінностями та академічною доброчесністю. Результати проведеного аналізу свідчать, що академічна культура виступає ключовим чинником формування зрілої академічної спільноти в медицині, у якій поєднуються свобода та надзвичайно висока відповідальність, наукова автономія та етична дисципліна, яка визначається специфікою академічної діяльності як у медичній освіті, так і в науково-медичній діяльності. Показано, що розвиток цієї культури відбувається через навчальні програми з доброчесності, філософське виховання, студентське самоврядування, волонтерські ініціативи та приклад науково-педагогічних працівників як носіїв академічних цінностей. Підкреслено, що в сучасній концепції освітнього простору в медицині академічна культура є не лише показником інтелектуальної зрілості, а й етичним імперативом професійного становлення фахівців. Подальші дослідження доцільно спрямувати на вивчення впливу цифрового середовища й соціальних медіа на трансформацію академічних цінностей і моделей доброчесної поведінки здобувачів медичної освіти та дослідників.
ІННОВАЦІЙНІ ПЕДАГОГІЧНІ ТЕХНОЛОГІЇ У ВИКЛАДАННІ ДИТЯЧОЇ СТОМАТОЛОГІЇ: АДАПТАЦІЯ ОСВІТНЬОГО ПРОЦЕСУ ДО ГЛОБАЛІЗАЦІЙНИХ ТА ВОЄННИХ ВИКЛИКІВ
Анотація. Сучасна система вищої медичної освіти України функціонує в умовах подвійного виклику: необхідності гармонізації з європейськими освітніми стандартами та безпрецедентної адаптації до реалій повномасштабної війни. Ці чинники вимагають кардинального перегляду педагогічних підходів, особливо у викладанні клінічних дисциплін, де практичний складник є домінантним. Дитяча стоматологія як спеціальність, що поєднує мануальні навички, глибокі теоретичні знання та специфічні комунікативні компетенції для роботи з психологічно уразливою категорією пацієнтів, потребує інноваційних та гнучких освітніх моделей. У статті застосовано методи теоретичного аналізу, синтезу, узагальнення та систематизації науково-педагогічної інформації. Проаналізовано досвід кафедри дитячої стоматології ТНМУ щодо впровадження інтерактивної парадигми навчання. Детально розглянуто застосування таких методів, як аналіз клінічних випадків (case-based learning), проблемно-орієнтоване навчання (problem-based learning), рольові ігри «лікар – дитина – батьки», академічні дебати. Особливу увагу приділено симуляційним технологіям: відпрацюванню мануальних навичок на фантомах, використанню стандартизованих пацієнтів для розвитку комунікативних умінь, а також потенціалу віртуальних симуляторів. Проаналізовано досвід використання цифрових платформ Microsoft Teams та Moodle для організації синхронного й асинхронного навчання. Методи контролю знань представлено тестовими завданнями формату «Крок» та об'єктивним структурованим клінічним іспитом (OSCE). Установлено, що інтеграція інноваційних педагогічних технологій дає змогу ефективно компенсувати обмеження, спричинені воєнним станом. Симуляційне навчання є пріоритетним інструментом для відпрацювання практичних навичок за умов обмеженого доступу до клінічних баз. Інтерактивні методи сприяють формуванню нелінійного клінічного мислення та здатності приймати обґрунтовані рішення в умовах невизначеності. Змішаний формат навчання, поєднуючи онлайн-лекції та офлайн-практику, забезпечує гнучкість і безперервність освітнього процесу. Запропонована модель організації освітнього процесу на кафедрі дитячої стоматології є життєздатною та адаптивною відповіддю на сучасні виклики. Вона забезпечує підготовку висококваліфікованих фахівців, здатних до критичного мислення, ефективної комунікації та роботи в стресових умовах.
МЕТОДИЧНІ АСПЕКТИ ВИКЛАДАННЯ ВИБІРКОВОЇ ДИСЦИПЛІНИ «АКТУАЛЬНІ ПИТАННЯ АНДРОЛОГІЇ» ДЛЯ СТУДЕНТІВ МЕДИЧНОГО ФАКУЛЬТЕТУ
Анотація. У статті висвітлено методичні підходи та сучасні рішення основних проблем, з якими стикаються викладачі у процесі підготовки студентів VI курсу медичного факультету під час викладання вибіркової дисципліни «Актуальні питання андрології». Проаналізовано чинники, що можуть впливати на результативність засвоєння теоретичних знань і формування практичних навичок з андрології, які є необхідними для майбутньої професійної діяльності лікарів загальної практики, урологів, ендокринологів та фахівців інших клінічних спеціальностей. Дослідження базується на аналізі навчально-методичних матеріалів, відкритих джерел інформації та власного педагогічного досвіду авторів. Представлено сучасні технології викладання, симуляційні та інтерактивні методи навчання, а також підходи до тестування студентів, упроваджені на кафедрі хірургії № 1 з урологією та малоінвазивною хірургією Тернопільського національного медичного університету імені І. Я. Горбачевського МОЗ України. Метою викладання дисципліни «Актуальні питання андрології» є формування системи знань і вмінь, що забезпечують майбутньому лікарю можливість якісно проводити діагностику, консультування та первинне ведення пацієнтів з андрологічними захворюваннями відповідно до сучасних клінічних стандартів. Запропонований методичний підхід сприяє ефективній організації освітнього процесу та підвищує рівень загального засвоєння курсу студентами.
УПРОВАДЖЕННЯ ПРИНЦИПІВ ВІДКРИТОЇ НАУКИ У ВИЩІЙ МЕДИЧНІЙ ОСВІТІ УКРАЇНИ: МОЖЛИВОСТІ ТА ВИКЛИКИ (ОГЛЯД ЛІТЕРАТУРИ)
Анотація. У статті проаналізовано концепцію реалізації принципів відкритої науки як сучасного підходу до організації наукової та освітньої діяльності університетів, зокрема медичного профілю. Проведено огляд наукових публікацій 2010–2025 рр., що висвітлюють ключові переваги та бар’єри впровадження відкритої науки у вищій освіті. Відкрита наука базується на принципах прозорості, співпраці, відтворюваності До переваг відкритої науки відносять вільний доступ до результатів наукових досліджень і освітніх медичних платформ, поліпшення умов для міжнародної співпраці та підвищення ефективності і цитованості наукових досліджень. Водночас виявлено основні перешкоди: низька обізнаність дослідників, відсутність належних стимулів й інституційної підтримки, культурні та технічні бар’єри, а також ризики, пов’язані із захистом інтелектуальної власності та персональних даних. Наголошено на важливості інтеграції відкритих освітніх ресурсів у навчальний процес, зокрема у підготовці медичних фахівців, що особливо актуально в умовах триваючого військового конфлікту. Запровадження політик відкритої науки на рівні університетів і держави, проведення тренінгів для науковців та здобувачів освіти, а також створення технічної інфраструктури є ключовими умовами успішної реалізації принципів відкритої науки.
ФОРМУВАННЯ ЕМОЦІЙНОГО ІНТЕЛЕКТУ ТА ЕМПАТІЇ У ЗДОБУВАЧІВ ВИЩОЇ МЕДИЧНОЇ ОСВІТИ
Анотація. Вивчення емоційного інтелекту та емпатії є фундаментально важливим для студентів медичних закладів вищої освіти, оскільки ці навички безпосередньо впливають на якість надання медичної допомоги, професійну успішність, ефективність командної роботи та психічне здоров'я самого лікаря. Здатність розуміти та відчувати емоційний стан іншої людини дозволяє майбутнім лікарям глибше зрозуміти переживання пацієнта, його страхи та потреби, особливо при складних або хронічних захворюваннях. Це сприяє формуванню терапевтичного альянсу та довіри.
ДОСВІД ПРОВЕДЕННЯ ВИРОБНИЧОЇ ПРАКТИКИ ЗДОБУВАЧІВ ВИЩОЇ ОСВІТИ У ЗМІШАНОМУ ФОРМАТІ ІЗ ЗАСТОСУВАННЯМ ДИСТАНЦІЙНИХ ТЕХНОЛОГІЙ У ДОНЕЦЬКОМУ НАЦІОНАЛЬНОМУ МЕДИЧНОМУ УНІВЕРСИТЕТІ
Анотація. Клінічна підготовка студентів IV–V курсів медичних університетів України є важливим етапом у формуванні та розвитку майбутніх лікарів. Медична освіта є однією з найскладніших і найвідповідальніших сфер професійної підготовки, адже від рівня знань та практичних навичок майбутніх лікарів залежать життя та здоров’я людей. Водночас сучасні глобальні та національні виклики вимагають упровадження інноваційних підходів до підготовки медичних фахівців, зокрема під час проходження виробничої практики. У статті розглядається та аналізується сучасний досвід організації виробничої практики здобувачів вищої освіти з використанням дистанційних технологій у Донецькому національному медичному університеті. Окреслено переваги, обмеження та виклики інтеграції очного навчання з онлайн-інструментами, що забезпечують безперервність освітнього процесу в умовах сучасних викликів. Автори наголошують на доцільності подальшого впровадження змішаного формату навчання як інноваційного підходу до підготовки майбутніх медичних фахівців. Наведено приклади ефективних методів практичної підготовки студентів із використанням дистанційних технологій та цифрових ресурсів, що дають змогу підтримувати високу якість навчання навіть за умов обмеженого доступу до клінічних баз. Зроблено висновки щодо перспектив розвитку змішаних форм практичної підготовки майбутніх спеціалістів. Доведено, що змішаний формат клінічної практики є дієвою альтернативою класичному підходу в умовах війни та інших обмежень. Цей досвід може стати основою для створення нових моделей практичної підготовки у сфері вищої медичної освіти України.
ПЕРІОДИЗАЦІЯ РОЗВИТКУ СИСТЕМИ ЦІННОСТЕЙ МАЙБУТНІХ ЛІКАРІВ В УКРАЇНІ У ДРУГІЙ ПОЛОВИНІ ХХ – НА ПОЧАТКУ ХХІ СТ.
Анотація. У статті визначено основні етапи ґенези системи цінностей майбутніх лікарів в Україні у другій половині ХХ – на початку ХХІ ст., що сприяє розумінню особливостей формування аксіологічних засад вищої медичної освіти в динаміці історичних викликів. Охарактеризовано два періоди становлення системи цінностей майбутніх медиків в Україні: радянський (1950–1991), який відображав розвиток вищої медичної освіти у геополітичних межах УРСР, та національно-державницький (1991–2020-ті роки), що відповідає трансформаційним освітнім процесам в умовах відродження та становлення незалежної держави Україна. У межах радянського періоду виокремлено субперіоди: «інституційно-ідеологічний» (1950 – початок 1960-х років), «громадсько-просвітницький» (1960-ті – початок 1970-х років) та «науково-дослідницький» (1970–1980-ті роки). Однією з тенденцій радянського періоду була просвітницька діяльність представників медичної інтелігенції (викладачів медичних інститутів, лікарів, учасників руху «шестидесятників»), які артикулювали демократичні, гуманістичні та національні цінності. У межах національно- державницького періоду визначено субперіоди: «законодавчо-біоетичний» (1991–2009), у межах якого відбулося юридичне закріплення демократичних засад функціонування сфери охорони здоров’я в Україні, упровадження біоетики як міждисциплінарної галузі наукового знання та навчальної дисципліни у медичних ЗВО, спрямованої на формування біоетичних цінностей; «концептуальний» (2009–2014), пов’язаний із затвердженням аксіологічних основ медичної професії в Етичному кодексі лікаря, розвитком різних біоетичних концепцій; «глобально-трансформаційний» (2014–2022), позначений пошуком шляхів удосконалення системи цінностей майбутніх лікарів відповідно до нових умов освітнього процесу та глобальних викликів (війна, пандемія).
ФОРМУВАННЯ КЛІНІКО-ФАРМАКОЛОГІЧНОГО МИСЛЕННЯ У СТУДЕНТІВ-МЕДСЕСТЕР ЧЕРЕЗ МІЖДИСЦИПЛІНАРНІ ПІДХОДИ
Анотація. Клініко-фармакологічне мислення є одним із ключових складників професійної підготовки студентів медсестринських спеціальностей, що охоплює не лише знання фармакодинаміки та фармакокінетики лікарських засобів, а й уміння застосовувати ці знання у практичній діяльності, орієнтуючись на клінічну ситуацію, стан пацієнта та особливості перебігу захворювання. Для ефективного формування такого типу мислення необхідні послідовне поєднання міждисциплінарних підходів, активне використання інтерактивних методів навчання та моделювання клінічних випадків. Застосування симуляційних тренінгів, кейс-методів і роботи з віртуальними пацієнтами у поєднанні з традиційним навчанням підвищує зацікавленість студентів, сприяє глибшому засвоєнню матеріалу, розвитку клінічного мислення, професійної інтуїції та практичних навичок ухвалення рішень у типових і нетипових клінічних ситуаціях. Особливе значення має дистанційне навчання іноземних студентів за допомогою сучасних онлайн-платформ, що забезпечує рівний доступ до якісної освіти незалежно від формату занять, сприяє індивідуалізації освітнього процесу та формуванню професійних компетентностей у зручному темпі. Така форма підготовки створює умови для розвитку самостійності, відповідальності та здатності критично аналізувати клінічні дані. Викладачі кафедри фармакології з клінічною фармакологією відіграють провідну роль у розвитку клініко-фармакологічного мислення, упроваджуючи сучасні педагогічні технології відповідно до міжнародних стандартів медичної освіти. Комплексний міждисциплінарний підхід є ефективною можливістю для підготовки висококваліфікованих фахівців, здатних проводити ефективну й безпечну фармакотерапію, приймати обґрунтовані клінічні рішення, забезпечувати безперервне професійне вдосконалення та сприяти підвищенню якості медичної допомоги в сучасній медсестринській практиці.
ДИСТАНЦІЙНЕ НАВЧАННЯ У МЕДИЧНІЙ ОСВІТІ: АНАЛІЗ ДОСВІДУ ТА ПЕРСПЕКТИВИ ЗАСТОСУВАННЯ
Анотація. Мета дослідження: оцінити відношення українських студентів до дистанційного навчання (ДН) та з’ясувати можливість включення деяких його компонентів у традиційну освіту. Методи: під час навчання на циклі офтальмології проводилося анкетування 123 вітчизняних студентів IV курсу медичного факультету, які мали приблизно однаковий досвід (по 1,5–2 роки) онлайн- та офлайн-навчання. Анкета включала сім питань, із яких чотири передбачали можливість вибрати декілька із запропонованих відповідей, а три вимагали числового визначення. Результати. Найбільшими перевагами ДН, на думку студентів, були можливості: поєднувати навчання з роботою чи додатковим навчанням (73%), записати пояснення викладача і передивитися ще раз (46%), вчитися у власному оптимальному режимі (25%). Цікаво, що час, зекономлений за ДН, лише 32% витрачали на самоосвіту (вивчення інших дисциплін за вподобанням, читання додаткової літератури). Для студентів із низькою успішністю важливим є диференційований підхід до темпу навчання (33%). Недоліками ДН є складність самостійного вивчення матеріалу (58%), труднощі із засвоєнням практичних навичок (49%), відсутність можливості порадитися щодо правильного розуміння завдання (13%). Третина відзначила проблеми з Інтернетом. Хоча ДН викликало більше проблем із розумінням матеріалу, затрати часу при ньому були меншими (3,59±0,11 години), ніж під час підготовки до занять офлайн (3,98±0,13), p<0,05. 84% опитаних віддали перевагу змішаній формі навчання, погодившись виділити на ДН від 5% до 20% навчального часу (у середньому 9,0%). Щодо можливості імплементації досвіду ДН в традиційну освіту 63% попросили давати більше ілюстративного матеріалу; 68% пропонують проводити тестування дистанційно, не витрачаючи час на занятті; 40% – замість усного опитування давати кейс-завдання для підготовки вдома. 61% просить більше уваги на практичних заняттях приділяти розвитку комунікативних навичок, 38% – самостійній роботі у відділеннях лікарні, 27% – засвоєнню практичних навичок. У цілому досвід ДН, який отримали викладачі і студенти в першій половині 20-х років, може бути використаний для оптимізації традиційної медичної освіти.
МЕТОДИЧНІ ЗАСАДИ ДИСТАНЦІЙНОГО ВИКЛАДАННЯ АКУШЕРСТВА ТА ГІНЕКОЛОГІЇ ІНОЗЕМНИМ СТУДЕНТАМ У КРИЗОВИХ УМОВАХ
Анотація. Дистанційне навчання стало важливою формою медичної освіти, особливо в умовах пандемії COVID-19 та війни. Метою дослідження було виявити методичні засади викладання акушерства та гінекології іноземним студентам, оцінити основні труднощі та розробити рекомендації для підвищення ефективності навчального процесу. Дослідження проведено серед 79 іноземних студентів Тернопільського національного медичного університету із застосуванням анкетування, систематичного спостереження та аналізу функціональних можливостей освітніх платформ. Оцінювались ефективність різних форматів навчання (очно, дистанційно, змішано), технічні та організаційні бар’єри, мотиваційно- психологічні аспекти та пропозиції щодо оптимізації дистанційного навчання. Результати показали, що 82,3% студентів були частково задоволені дистанційною формою навчання, проте 97,5% віддавали перевагу очній формі через критичну роль практичної підготовки. Основними труднощами були обмежена взаємодія з пацієнтами та викладачами, технічні проблеми, чинники домашнього середовища та прояви синдрому самозванця. Серед переваг дистанційного формату виділяли економію часу та коштів, гнучкість навчання, розвиток автономності та можливість повторного опрацювання матеріалу. Студенти запропонували розширення співпраці з клінічними базами, упровадження інтегрованих симуляційних модулів, стандартизацію оцінювання, психологічну підтримку та врахування різниці часових поясів при синхронних заняттях. Отримані дані підкреслюють необхідність комплексного підходу до організації дистанційного навчання, що враховує освітні, практичні та психологічні потреби студентів і сприяє формуванню клінічних компетентностей.
ЗАСТОСУВАННЯ АЛГОРИТМУ ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ ПІД ЧАС ДОСЛІДЖЕННЯ МЕДИЧНИХ ЗОБРАЖЕНЬ
Анотація. Використання алгоритмів штучного інтелекту в різних галузях життєдіяльності – найбільш дискутабельне питання. Упровадження викладання новітніх предметів у галузі інформаційних технологій Тернопільського національного медичного університету ім. І. Я. Горбачевського на базі кафедри медичної інформатики належить до основних напрямів забезпечення професійних компетентностей медичних спеціальностей. Закономірним та логічним є впровадження дисципліни «Штучний інтелект у медицині», оскільки штучний інтелект – це галузь інформатики, що займається розробленням і впровадженням інтелектуальних засобів щодо аналізу та синтезу отриманих результатів досліджень. У статті продемонстровано формування професійних компетентностей майбутніх фахівців під час виконання практичного заняття «Побудова нейронної мережі для автоматичного сегментування пухлинних ділянок мозку за допомогою магнітно-резонансної томографії» та отримання навиків щодо аналізу вихідної інформації, використання стандартних методів підготовки та обробки набору даних для побудови моделей, візуалізації та оцінки отриманих моделей. Показано створення багатокласової моделі сегментації на основі методу МРТ у відкритому середовищі Google Colab. Здійснено 3D-візуалізацію моделі сегментації та проведено оцінку чутливості та специфічності отриманої моделі. У результаті, порівнявши висновки експертів та результати аналізу дослідження пухлин головного мозку на основі побудови нейронної мережі, отримано висновок, що засоби штучного інтелекту можуть бути використані для аналізу стану головного мозку. Зроблено висновок про доцільність навчання студентів розумінню внутрішнього боку роботи алгоритмів штучного інтелекту. Перспектива подальших досліджень полягає у постійному впровадженню в навчальний процес об’єктивних та надійних нових різновидів штучного інтелекту.
ОСВІТНЯ ДІЯЛЬНІСТЬ ТА ПЕДАГОГІЧНІ ПОГЛЯДИ АРСЕНА РІЧИНСЬКОГО
Анотація. У статті розкрито освітню діяльність та педагогічні погляди Арсена Васильовича Річинського (1892–1956) – українського лікаря, педагога, культурного діяча та мислителя, представника інтелектуальної еліти першої половини ХХ ст., який поєднав медичну практику з активною громадсько-просвітницькою роботою. На основі історико-педагогічного аналізу окреслено основні напрями його діяльності у сфері українського шкільництва періоду національного відродження 1917–1920 рр. Висвітлено роль Річинського у створенні та викладанні курсів українознавства, підготовці педагогічних кадрів, розробленні та виданні українських підручників, зокрема «Курсу гігієни науки про здоровля», який став одним із перших україномовних навчальних посібників із гігієни. Розкрито педагогічні ідеї вченого щодо змісту, форм і методів навчання, його бачення ролі освіти як засобу національного самозбереження. Арсен Річинський наголошував на необхідності практичної спрямованості освіти, індивідуального підходу у навчанні, гуманізації освітнього процесу. Особливу увагу приділено його концепції національної освіти, побудованої на рідній мові, культурі й духовних традиціях українського народу. Проаналізовано гігієнічні й соціально-медичні аспекти його педагогічних поглядів: значення шкільної гігієни, профілактики захворювань, охорони дитинства. Визначено, що педагогічні та медико-просвітницькі ідеї Арсена Річинського випередили свій час і зберігають актуальність у контексті сучасної медичної та педагогічної освіти. Його діяльність сприяла становленню української національної школи, розвитку медико-гуманітарної думки та формуванню засад інтегрованого підходу до виховання здорової особистості. Педагогічна концепція А. Річинського зберігає актуальність для сучасної української освіти, зокрема у сфері формування культури здоров’я, розвитку особистісно-орієнтованого навчання та національно-патріотичного виховання.
ГАЛУЗЕВО ОРІЄНТОВАНИЙ ПІДХІД ДО ВИКЛАДАННЯ УКРАЇНСЬКОЇ МОВИ ЗА ПРОФЕСІЙНИМ СПРЯМУВАННЯМ У ЗАКЛАДАХ ВИЩОЇ МЕДИЧНОЇ О СВІТИ: КОНЦЕПЦІЯ, СТРУКТУРА, НОВІ ОСВІТНІ РІШЕННЯ
Анотація. У статті розглянуто концепцію галузево орієнтованого підходу до викладання української мови за професійним спрямуванням у закладах вищої медичної освіти. Підкреслено актуальність оновлення змісту мовної підготовки відповідно до сучасних вимог комунікації у сфері охорони здоров’я, де ефективна взаємодія фахівців відбувається в умовах публічної професійної діяльності. Обґрунтовано, що універсальні підходи до навчання вже не забезпечують необхідного рівня практичної компетентності студентів, тому запропоновано модель курсу, зорієнтовану на конкретні професійні контексти: фармацевтичний, психологічний та інші. Детально описано принципи добору завдань із використанням термінологічної лексики, професійних комунікативних ситуацій і типових мовних моделей фахового спілкування. Окрему увагу приділено формуванню навичок самопрезентації та електронного листування як нових компонентів курсу, що відображають реальні потреби сучасних медичних працівників у публічній і дистанційній комунікації. Наголошено на провідній ролі викладача-філолога в організації навчального процесу, адже саме він може дати єдино правильний варіант мовної одиниці, заохотити до взірцевого фахового українськомовного мовлення та сприяти піднесенню престижу державної мови в медичному середовищі. Доведено, що підвищення статусу української мови у вищій медичній освіті є не лише педагогічним, а й стратегічним завданням, спрямованим на розвиток національної ідентичності, культури професійної комунікації та підготовку конкурентоспроможних фахівців.
РОЛЬ КУРАТОРА У ПРОФЕСІЙНОМУ ТА ОСОБИСТІСНОМУ РОЗВИТКУ ЗДОБУВАЧА ВИЩОЇ МЕДИЧНОЇ ОСВІТИ
Анотація. У статті комплексно розглянуто роль куратора у професійному та особистісному розвитку здобувачів вищої медичної освіти в умовах сучасних суспільних викликів, зокрема воєнного стану в Україні. Здійснено теоретичний аналіз науково-педагогічних джерел, нормативних документів та практик кураторської діяльності у медичних університетах, а також надано приклади з реальної практики. Визначено основні напрями роботи куратора: адаптаційний, виховний, психолого-підтримувальний і профілактичний. Підкреслено стратегічне значення куратора як наставника, медіатора та морального орієнтира, який сприяє формуванню у здобувачів професійних компетентностей, гуманістичних цінностей, стресостійкості та відповідального ставлення до майбутньої лікарської діяльності. Окрему увагу приділено ролі куратора у запобіганні булінгу, підтримці психологічного добробуту студентів і розвитку цифрової взаємодії в умовах дистанційного навчання. Обґрунтовано, що ефективна кураторська діяльність є наріжним і стратегічним чинником формування професійно компетентної, морально зрілої й соціально відповідальної особистості майбутнього медичного фахівця.
РОЛЬ ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНО-ДОСЛІДНОЇ ДІЯЛЬНОСТІ У ПРОЦЕСІ ПРОФЕСІЙНОЇ ПІДГОТОВКИ МАЙБУТНІХ ФАХІВЦІВ ГАЛУЗІ БІОЛОГІЇ ТА ФІЗИЧНОЇ ТЕРАПІЇ
Анотація. У статті детально розглянуто теоретичні засади та роль організації експериментально-дослідної роботи у процесі підготовки майбутніх фахівців біологів та фізичних терапевтів. Особливу увагу приділено значенню експериментальної діяльності як невід’ємного компонента професійної освіти, що сприяє формуванню наукового мислення, практичних умінь, аналітичних навичок, критичного мислення та здатності до самостійного наукового пошуку. Автори обґрунтовують необхідність інтеграції дослідницької діяльності в навчальний процес, підкреслюючи її роль у розвитку ключових професійних компетентностей, а також визначають основні етапи організації експериментальної підготовки, включаючи планування, виконання, аналіз та оцінку результатів досліджень. У статті акцентується на важливості залучення студентів до роботи наукових гуртків, лабораторних практикумів та польових досліджень, що сприяє розвитку професійної мотивації, творчого підходу та готовності до інноваційної діяльності. Доведено, що підвищення ролі експериментально-дослідної роботи у структурі професійної підготовки відповідає сучасним європейським тенденціям у вищій освіті, де пріоритет надається формуванню здатності до самостійного наукового пошуку, постійного самовдосконалення та творчого мислення. Результати дослідження довели необхідність визначення, забезпечення та дотримання педагогічних умов для ефективної організації освітнього процесу з реалізації експериментально-дослідної роботи під час професійної підготовки фахівців біологів та фізичних терапевтів. Визначені педагогічні умови забезпечують системність експериментально- дослідної роботи, цілісність навчання, досліджень і практичної діяльності, зміцнюють зв’язок теоретичної підготовки з практичними навичками та формують основу професійної компетентності майбутніх біологів і фізичних терапевтів. Автори підкреслюють, що ефективна організація експериментальної діяльності дає змогу готувати висококваліфікованих, конкурентоспроможних фахівців, здатних відповідати вимогам сучасної науки та практики, а також активно впроваджувати інновації у своїй професійній сфері.
ВИБІРКОВА ДИСЦИПЛІНА «МІКРОБНА ЕКОЛОГІЯ ЛЮДИНИ» ЯК СУЧАСНИЙ ОСВІТНІЙ КОМПОНЕНТ У ПІДГОТОВЦІ МАЙБУТНІХ ЛІКАРІВ
Анотація. У статті висвітлено актуальність упровадження вибіркової дисципліни «Мікробна екологія людини» у систему медичної освіти, що зумовлено інтенсивним розвитком науки про мікробіом людини та розширенням доказової бази щодо його регуляторної ролі у підтриманні гомеостазу. Обґрунтовано значення інтеграції сучасних наукових даних про мікробіом у підготовку майбутніх лікарів та проаналізовано освітній потенціал цієї дисципліни у формуванні професійних, дослідницьких і клінічних компетентностей здобувачів медичної освіти. Зміст курсу розроблено відповідно до результатів найновіших досліджень, зокрема міжнародних проєктів «Метагеноміка кишкового мікробіому людини» (MetaHIT) та «Американський проєкт із вивчення мікробіому кишечника» (American Gut Project), що забезпечує його наукову новизну та актуальність. Показано, що вивчення дисципліни забезпечує опанування здобувачами доказових знань про мікробіом, формує міждисциплінарне мислення, уміння критично аналізувати наукову інформацію та використовувати її для обґрунтування клінічних рішень. Акцентовано позитивний вплив курсу на поглиблення розуміння студентами ролі мікробіому у підтриманні здоров’я, виникненні патологічних станів та можливостях його корекції з використанням сучасних терапевтичних підходів, що відображає практичну цінність дисципліни для майбутньої професійної діяльності лікаря. Зроблено висновок про доцільність подальшого вдосконалення та розширення викладання дисципліни «Мікробна екологія людини» в медичних закладах вищої освіти, оскільки її інтеграція сприяє підвищенню конкурентоспроможності майбутніх фахівців, їхньому професійному зростанню та сформованості компетентностей, необхідних для роботи в умовах сучасних викликів охорони здоров’я.
ДІДЖИТАЛІЗАЦІЯ МЕДИЧНОЇ ОСВІТИ: ПЕРСПЕКТИВИ ВПРОВАДЖЕННЯ І ВИКЛИКИ СЬОГОДЕННЯ
Анотація. У статті висвітлено основні тенденції використання цифрових технологій у професійній підготовці майбутніх медиків. Наголошено, що діджиталізація освіти у XXІ ст. сприймається як один із трендів сучасного суспільства. Цифрові технології – це унікальний механізм для різнобічного розвитку сучасного вищого навчального закладу. Підкреслено, що діджиталізація не лише інтегрується в традиційну охорону здоров’я, а й створює нові можливості для більш персоналізованого догляду за пацієнтами. У 2021 р. Єврокомісія схвалила План дій щодо цифрової освіти на 2021–2027 рр., спрямований на підтримку стійкої та ефективної адаптації системи освіти до цифрової ери. Наголошено, що традиційні методи передачі знань у вищій школі мають бути доповнені технологіями, що дають змогу підвищувати мотивацію студентів, готувати молодих людей до роботи з великим обсягом даних у медичних інформаційних системах за умов постійних змін. Охарактеризовано ключові компоненти цифрової компетентності, які визначають придатність особи для навчання та умов роботи у сфері медицини.
ФАРМАЦЕВТИЧНА ТЕРМІНОЛОГІЯ МІЖ ЛАТИНСЬКОЮ ТРАДИЦІЄЮ ТА СУЧАСНИМИ ТЕНДЕНЦІЯМИ НОМЕНКЛАТУРИ
Анотація. У статті представлено комплексне дослідження проблеми формування термінологічної компетентності майбутніх фахівців фармації у процесі вивчення латинської мови, яка є фундаментальною основою для засвоєння міжнародної фармацевтичної терміносистеми. Проаналізовано ключові принципи, педагогічні підходи й методичні інструменти, спрямовані на розвиток термінологічної обізнаності студентів, зокрема інтеграцію практичних занять із латинської мови та фахових дисциплін. Наголошено, що опанування фармацевтичної термінології базується на глибокому засвоєнні фонетичних, орфографічних, морфологічних та синтаксичних норм латинської граматики, що забезпечує формування вмінь коректно інтерпретувати структуру термінів, їх словотвірне моделювання та семантичне наповнення. Визначено провідні завдання курсу латинської мови у медичному закладі вищої освіти, серед яких – розвиток навичок аналізу та відтворення інтернаціональної фармацевтичної лексики, уміння працювати з нормативною документацією, міжнародними фармакопейними стандартами та інструкціями до лікарських засобів. Підкреслено, що фармацевтична термінологія є важливим компонентом як освітнього процесу, так і професійної діяльності фармацевтів, оскільки точність терміновживання безпосередньо впливає на якість медичної комунікації, фармакотерапевтичних рішень та безпеку пацієнтів. Обґрунтовано необхідність уніфікації спеціальної фармацевтичної термінології відповідно до вимог Європейської Фармакопеї, що є передумовою гармонізації національних стандартів із міжнародними. Визначено, що труднощі нормування фармацевтичної термінології значною мірою пов’язані з полісемією, синонімією та впливом англійської мови на хімічну номенклатуру, у якій відсутня відмінкова система та превалює аналітичний спосіб словотворення. Окремо наголошено на проблемі розбіжностей у написанні терміноелементів і назв лікарських препаратів, спричиненій відсутністю уніфікованих правил транслітерації та стандартизації іншомовних запозичень. Із метою удосконалення та гармонізації фармацевтичної терміносистеми запропоновано розробити загальноприйнятий національний стандарт формування, написання та практичного використання умовних назв лікарських засобів, що забезпечить єдність термінологічного простору та підвищить ефективність професійної підготовки майбутніх фармацевтів.
УДОСКОНАЛЕННЯ ПЕРЕКЛАДАЦЬКИХ НАВИЧОК У СТУДЕНТІВ МЕДИЧНИХ ЗАКЛАДІВ ВИЩОЇ ОСВІТИ ПІД ЧАС РОБОТИ З АНГЛОМОВНИМИ ФАХОВИМИ ТЕКСТАМИ
Анотація. Статтю присвячено дослідженню особливостей утворення англійських медичних термінів та специфіки їх перекладу українською мовою. Наголошується, що актуальність теми зумовлена швидким розвитком медицини та необхідністю точного обміну науковими знаннями між фахівцями різних країн, що вимагає високої якості перекладу спеціалізованих текстів. Підкреслюється, що медичний переклад є однією з найскладніших і найвідповідальніших сфер перекладацької діяльності, оскільки будь-яка неточність може призвести до серйозних клінічних наслідків. Окреслено основні моделі словотворення англомовної лексики, структурні характеристики термінологічних одиниць та особливості їх перекладу українською мовою. Показано, що більшість термінів має греко-латинське походження, а знання морфемних компонентів сприяє кращому розумінню й точності перекладу. Особливий наголос ставиться на те, що студенти повинні розуміти не лише значення термінів, а й їхні структуру, морфологічні компоненти та контекстуальні особливості використання, що сприяє ефективному засвоєнню медичної лексики та розвитку перекладацьких навичок. З’ясовано, що розуміння особливостей медичного перекладу дає студентам змогу легко засвоювати нові лексичні одиниці, здобувати лінгвокультурні знання та вдосконалювати мовленнєві навички у професійній комунікації англійською мовою. Проаналізовано типові труднощі, з якими стикаються студенти медичних закладів вищої освіти під час роботи з англомовними текстами, зокрема проблему синонімії, омонімії та контекстуальної варіативності. Акцентовано на важливості комплексного підходу до вивчення та перекладу медичної термінології для майбутніх фахівців, що забезпечить високий рівень їхньої професійної підготовки, лінгвістичну компетентність та ефективну міжкультурну комунікацію у сфері медицини.
МЕТРОЛОГІЧНА КУЛЬТУРА У ПРОФЕСІЙНІЙ ПІДГОТОВЦІ МАЙБУТНІХ ФАРМАЦЕВТІВ
Анотація. У статті розглядається метрологічна культура як ключовий складник дослідницької компетентності майбутніх фармацевтів, що є необхідною умовою якісної підготовки фахівців, здатних проводити наукові дослідження з високим рівнем точності та достовірності. Метрологічна компетентність, яка охоплює систему знань, умінь та ціннісних орієнтацій, формує у здобувачів фармацевтичної освіти здатність забезпечувати коректну інтерпретацію результатів вимірювань у професійній діяльності. Навчальна дисципліна «Основи хімічної метрології» відіграє ключову роль у професійному розвитку майбутнього фармацевта. Наведено основні тематичні напрями практичних і лекційних занять курсу, серед яких: робота зі значущими цифрами, виявлення грубих похибок, статистична обробка експериментальних даних, розрахунок довірчих інтервалів, порівняння методик за відтворюваністю, порівняння середніх значень двох вибірок, оцінка правильності визначень, аналіз збіжності результатів, методи регресійного та кореляційного аналізу, а також використання теорії ймовірностей у фармацевтичних дослідженнях. Ці теми формують цілісну систему професійних знань і навичок, необхідних для виконання фахових завдань із дотриманням вимог наукової етики та стандартів якості. Запропоновано модель формування метрологічної культури, що поєднує теоретичний, практичний та мотиваційно- ціннісний рівні. Такий комплексний підхід сприяє не лише засвоєнню знань і розвитку навичок, а й формуванню відповідального ставлення до якості і достовірності дослідницьких результатів. Застосування цієї моделі в навчальному процесі дає змогу підвищити рівень дослідницької компетентності майбутніх фармацевтів, що є необхідною умовою забезпечення безпеки та ефективності фармацевтичної продукції. Результати дослідження можуть бути використані для вдосконалення освітніх програм і підвищення якості підготовки фахівців у галузі фармацевтичної освіти та науки.
МІЖДИСЦИПЛІНАРНИЙ ПІДХІД У ПРОЦЕСІ ВИВЧЕННЯ ФАХОВИХ ДИСЦИПЛІН ФАРМАЦЕВТИЧНОГО ПРОФІЛЮ ЗДОБУВАЧАМИ ВИЩОЇ ОСВІТИ
Анотація. У статті розкрито методологічні основи міждисциплінарного підходу до вивчення фахових дисциплін «Фармацевтичний менеджмент та маркетинг», «Фармацевтичне законодавство» і «Вступ у фармацію» у процесі підготовки майбутніх магістрів фармації. Визначено узагальнену характеристику та аналітичну оцінку навчальних курсів, що викладаються на медико-фармацевтичному факультеті Буковинського державного медичного університету. Показано, що міждисциплінарність сприяє цілісному формуванню компетентностей майбутніх фахівців фармацевтичної галузі, забезпечуючи поєднання теоретичних знань, практичних умінь і професійного світогляду. Їхній зміст спрямований на засвоєння студентами базових і спеціальних понять, категорій, методів і технологій, що визначають професійну діяльність у фармацевтичній галузі. Саме через вивчення зазначених курсів відбувається перехід від загальнотеоретичної підготовки до прикладного професійного мислення, що дає змогу майбутньому фахівцю ефективно орієнтуватися у правовому полі фармацевтичної діяльності, приймати управлінські рішення, володіти навичками маркетингового аналізу та дотримуватися етичних стандартів професії. Вивчення даних навчальних дисциплін у контексті міждисциплінарності сприяє не лише засвоєнню знань із суміжних галузей, а й формуванню здатності інтегрувати їх у практичну діяльність магістра фармації. Це забезпечує готовність фахівця до роботи в сучасному фармацевтичному середовищі, що характеризується високим рівнем динаміки, конкуренції та нормативних змін. Такий підхід формує у здобувачів вищої освіти комплексне бачення професійної діяльності, розвиває уміння аналізувати проблеми з позиції різних наукових сфер, приймати зважені комплексні рішення та реалізовувати принципи доказової фармацевтичної практики. Формування системного мислення й професійних компетентностей потребує науково обґрунтованих педагогічних умов і дієвих методів упровадження міждисциплінарного навчання у підготовці магістрів фармації.
СТРЕСОСТІЙКІСТЬ ЗДОБУВАЧІВ ВИЩОЇ ОСВІТИ В УМОВАХ ВІЙНИ ТА ДИСТАНЦІЙНОГО НАВЧАННЯ: АНАЛІЗ РІВНЯ ТРИВОГИ ТА СТРЕСУ
Анотація. Події останніх років у світі, починаючи з пандемії COVID-19 та збройного вторгнення росії на територію України 24 лютого 2022 р., стали своєрідним тригером глибоких змін як у сфері праці, так і в освіті. Дистанційна форма здобуття освіти сьогодні є необхідним інструментом для забезпечення безперервності навчального процесу в умовах бойових дій в Україні, проте онлайн-навчання є додатковим стресогенним чинником. Статтю присвячено дослідженню рівня стресостійкості, тривожності та проявів стресу у здобувачів вищої освіти в умовах війни та дистанційного навчання з метою оцінки особливостей психоемоційного стану молоді в кризовий період. Розширено розуміння стресостійкості як психічної властивості, що забезпечує мобілізацію адаптаційних ресурсів, розвиток саморегуляції та емоційної компетентності у складних життєвих умовах. Установлено, що здобувачі вищої освіти в умовах війни та дистанційного навчання стикаються з порушеннями сну й пам’яті, зниженням уваги, швидкості мислення та зміною ставлення до навчання, що свідчить про зниження рівня стресостійкості. Аналіз даних за методикою В. Щербатих показав, що серед досліджуваної групи найбільш вираженими є емоційні та поведінкові прояви стресу, тобто стрес у даній вибірці переважно проявляється на психологічному рівні, впливаючи на емоційний стан, міжособистісні стосунки та поведінкові реакції. Отриманий коефіцієнт кореляції між показниками стресу (за методикою В. Щербатих) і показниками особистісної тривожності (за методикою Ч. Спілбергера) – r≈0,999 – свідчить про надзвичайно сильний позитивний зв’язок між рівнем стресу й особистісної тривожності студентів. Це підкреслює необхідність подальших досліджень, спрямованих на розроблення ефективних стратегій управління стресом у дистанційному навчанні для підвищення якості життя та освітньої продуктивності студентської молоді.
ПІДГОТОВКА ФАХІВЦІВ МЕДИЧНОГО ПЕРЕКЛАДУ: ВИКЛИКИ ЧАСУ
Анотація. У статті розглянуто особливості професійної підготовки спеціалістів медичного перекладу в сучасному освітньому просторі в контексті активізації міжнародних освітніх і медичних контактів. Проаналізовано компетентнісний підхід до навчання перекладачів (мовна, комунікативна та професійно-галузева компетентності), специфіку медичної термінології, а також необхідність міждисциплінарної інтеграції мовної, лінгвістичної та медичної підготовки як одного із ключових завдань сучасної лінгвістичної освіти (поєднання лінгвістичних знань із медичною термінологією, латинською мовою, основами біоетики та клінічної комунікації). Розкрито необхідність формування у майбутніх перекладачів термінологічної бази медицини; навичок усного та письмового перекладу спеціалізованих текстів (інструкцій, медичних звітів, протоколів, наукових статей); розвитку комунікативної компетентності майбутніх перекладачів для роботи з пацієнтами, лікарями, науковцями; уміння працювати з фаховими джерелами, базами даних і електронними медичними ресурсами. Визначено основні напрями вдосконалення освітніх програм для майбутніх перекладачів у галузі медицини.
АНАЛІЗ ФЕНОМЕНУ ІНФОРМАЦІЙНОЇ ФІЛЬТРАЦІЙНОЇ БУЛЬБАШКИ В СУЧАСНОМУ НАУКОВО-ОСВІТНЬОМУ СЕРЕДОВИЩІ
Анотація. В епоху інформаційного вибуху науково-педагогічні працівники медичних університетів дедалі більше покладаються на цифрові бази даних та пошукові системи. Однак алгоритми персоналізації, що лежать в їх основі, створюють фільтраційні бульбашки, які обмежують доступ до різноманітної інформації, що становить загрозу для міждисциплінарних інновацій, принципів доказової медицини та якості освіти. Провести теоретичний аналіз механізмів формування та наслідків інформаційної фільтраційної бульбашки для науковців та викладачів у галузі медицини. Дослідження проведено з використанням методів теоретичного аналізу, концептуального синтезу та огляду наукової літератури. Проаналізовано принципи роботи алгоритмічної курації, розмежовано поняття «фільтраційна бульбашка» та «ехокамера», а також систематизовано потенційні ризики для академічного середовища. Аналіз показав, що фільтраційна бульбашка сприяє «цементуванню» наукових парадигм, знижує ймовірність міждисциплінарного синтезу та створює у дослідника ілюзію повноти інформації. В освітньому процесі це призводить до трансляції вузького професійного світогляду. Запропоновано дворівневу стратегію подолання феномену: на індивідуальному рівні – розвиток навичок «інформаційної гігієни», на інституційному – заохочення міждисциплінарних комунікацій та підвищення цифрової грамотності. Інформаційна фільтраційна бульбашка є реальним та значним викликом для сучасної медичної науки та освіти. Протидія її негативним ефектам вимагає свідомих зусиль від кожного науковця та системних змін на рівні академічних установ для збереження інтелектуальної відкритості та інноваційного потенціалу.
ПРОБЛЕМИ ТА ОСОБЛИВОСТІ ПІДГОТОВКИ МЕТОДИЧНОЇ ДОКУМЕНТАЦІЇ ОСП(К)І НА СТАНЦІЇ «НАДАННЯ ДОПОМОГИ ПАЦІЄНТУ З НЕВІДКЛАДНИМИ СТАНАМИ В УМОВАХ СТАЦІОНАРУ»
Анотація. Об’єктивний структурований практичний (клінічний) іспит (ОСП(К)І) є важливим інструментом оцінювання професійних компетентностей випускників медичних закладів вищої освіти. Однією зі станцій цього іспиту є "Надання допомоги пацієнту з невідкладними станами в умовах стаціонару". Якісна підготовка методичної документації для станції відіграє важливу роль у формуванні практичних навичок студентів та забезпеченні об’єктивності оцінювання. У статті розглянуто основні проблеми, які виникають під час розробки методичних матеріалів, зокрема необхідність дотримання єдиного алгоритму створення документації, необхідність врахування сучасних міжнародних стандартів та швидка втрата актуальності клінічних протоколів. Описано структуру методичних матеріалів, яка включає паспорт станції, стандартизовані клінічні сценарії, чек-листи та критерії оцінювання. Наведено основні етапи створення документації, серед яких аналіз міжнародного досвіду, адаптація до вітчизняних реалій та апробація розроблених матеріалів у навчальному процесі. Значну увагу приділено необхідності регулярного оновлення методичних матеріалів відповідно до змін у протоколах надання невідкладної допомоги. Запропоновано механізм інтеграції симуляційних технологій у навчальний процес, що дозволяє підвищити реалістичність сценаріїв і покращити якість підготовки студентів до реальних клінічних ситуацій. Також розглянуто роль стандартизованих клінічних ситуацій у проведенні ОСП(К)І та їхній вплив на формування комунікативних навичок у випускників. Детально проаналізовано критерії оцінювання на станції "Надання допомоги пацієнту з невідкладними станами в умовах стаціонару". Наведено рекомендації щодо оптимізації методичних підходів для підвищення ефективності іспиту, включаючи розробку багаторівневих сценаріїв для різних рівнів підготовки студентів та використання цифрових технологій для автоматизованого оцінювання.
ІНТЕГРАЦІЯ ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ В КЛІНІЧНЕ МИСЛЕННЯ ТА ХІРУРГІЧНУ ПРАКТИКУ: ТРАНСФОРМАЦІЯ ПІДХОДІВ У ДОБУ ЦИФРОВИХ ТЕХНОЛОГІЙ
Анотація. У статті розглядається трансформація клінічного мислення хірурга в умовах стрімкого розвитку штучного інтелекту (ШІ) та зростання його ролі в діагностичних і лікувальних процесах. Детально проаналізовано сучасні рівні інтеграції ШІ в хірургічну практику – від допоміжних алгоритмів підтримки рішень до автономних систем, здатних виконувати окремі етапи оперативного втручання. Особливу увагу приділено тому, як такі технології змінюють когнітивну модель ухвалення клінічних рішень, перерозподіляючи фокус від суто інтуїтивного та досвідного підходу до комбінованого, у якому поєднуються знання хірурга та аналітичні можливості машинного навчання. У роботі також висвітлено ключові етичні виклики, пов’язані з опорою на алгоритмічні рекомендації, питання відповідальності за результати лікування, прозорості роботи цифрових систем та необхідності збереження автономності лікаря. Окремо проаналізовано освітні аспекти, зокрема зміну компетентнісних вимог до майбутніх хірургів, важливість розвитку цифрової грамотності, критичного мислення та здатності до інтерпретації даних, що генерує ШІ. На основі проведеного аналізу запропоновано комплекс рекомендацій щодо адаптації освітнього процесу, удосконалення підготовки хірургів і формування етичних стандартів доброчесного використання ШІ. Підкреслено необхідність гармонійного поєднання технологічних інновацій із фундаментальними принципами клінічної медицини для забезпечення безпеки пацієнтів та підвищення якості хірургічної допомоги.