Науково-практичний рецензований стоматологічний журнал, який видається щоквартально, публікує науково-практичні статті провідних вітчизняних та зарубіжних фахівців з усіх розділів стоматології, найновішу інформацію про високоякісне обладнання, інноваційні методики, стоматологічні матеріали провідних світових фірм-виробників, вітчизняні і міжнародні спеціалізовані конференції та симпозіуми. Журнал входить до переліку наукових фахових видань, в яких можуть публікуватися результати дисертаційних робіт на здобуття наукових ступенів. ISSN 2415-3036 (Online), ISSN 2311-9624 (Print)
ОСОБЛИВОСТІ ПЕРЕБІГУ ЗАХВОРЮВАНЬ ТКАНИН ПАРОДОНТА У ПАЦІЄНТІВ ІЗ ХВОРОБАМИ ОРГАНІВ ТРАВЛЕННЯ ТА ПОТРЕБА В ОРТОПЕДИЧНОМУ ЛІКУВАННІ
Анотація. У статті наведено результати дослідження, присвяченого вивченню поширеності захворювань тканин пародонта за коморбідного перебігу хвороб органів травлення та визначенню потреби в ортопедичній реабілітації цих пацієнтів. Мета дослідження – визначити поширеність, особливості перебігу та структуру захворювань тканин пародонта за наявності супровідних хвороб органів травлення та потребу в ортопедичному лікуванні. Матеріали та методи. Обстежено 59 пацієнтів із хворобами органів травлення (кислотозалежні захворювання, хронічний панкреатит, хронічний коліт) і 14 практично здорових осіб. Використано клінічні, рентгенологічні методи, індексну оцінку стану тканин пародонта (індекси РМА, PSR), аналіз дефектів зубних рядів і визначено потребу у їх протезуванні. Результати досліджень та їх обговорення. Встановлено, що поширеність захворювань тканин пародонта у пацієнтів із хворобами органів травлення у 2,1–2,2 раза перевищує показники контрольної групи (p < 0,05). Структура захворюваності різниться залежно від нозології: максимальне прогресування деструктивних процесів (хронічний генералізований пародонтит середнього ступеня – 50,0%) зафіксовано у пацієнтів із хронічним панкреатитом. Водночас найвищу інтенсивність запалення ясен (індекс РМА) виявлено у хворих на хронічний коліт, що відповідало тяжкому ступеню гінгівіту. Потреба в протезуванні дефектів зубного ряду є високою у всіх групах дослідження: 51,6% – у 1-й групі, 55,0% – у 2-й та 62,0% – у 3-й групі. Найбільшу кількість дефектів зубного ряду виявлено у пацієнтів із хронічним колітом (у 18,6 раза більше за контроль). Висновок. Хвороби органів травлення є вагомим фактором ризику розвитку генералізованого пародонтиту та втрати зубів, що обґрунтовує потребу в комплексному підході до ортопедичного лікування таких пацієнтів.
Авторське право (c) 2026 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ШТУЧНИЙ ІНТЕЛЕКТ У СТОМАТОЛОГІЧНІЙ РАДІОЛОГІЇ: БІБЛІОМЕТРИЧНИЙ АНАЛІЗ СУЧАСНИХ ТРЕНДІВ ТА МАЙБУТНІХ ПЕРСПЕКТИВ (Частина 1)
Актуальність. Сучасна стоматологія перебуває на етапі глобальної цифрової трансформації, де якість діагностики безпосередньо визначає успішність подальшого лікування. Протягом останніх десятиліть рентгенологічні технології еволюціонували від традиційної плівкової радіографії до високоточних методів конусно- променевої комп’ютерної томографії (КПКТ), що дало можливість значно підвищити візуалізацію анатомічних структур щелепно- лицевої ділянки. Прогнозування перспектив застосування ШІ в діагностичному процесі в стоматології через аналіз наукових джерел, присвячених цій темі, як показника зацікавленості наукової спільноти стоматологів усього світу в розробці цієї стратегії є дуже актуальним питанням. Мета – визначити ефективність застосування методів статистичного аналізу для виявлення сучасних тенденцій і напрямів розвитку діагностичних рентгенологічних технологій у стоматології та оцінити рівень інтеграції ШІ-рішень у клінічну практику на основі публікаційної активності. Методи дослідження. Було проведено аналіз публікацій у наукометричній електронній базі даних PUBMED/MEDLINE за ключовими словами orthopantomography and dentistry,computed tomography and dentistry, а також orthopantomography, dentistry and artificial intelligence і computer tomography, dentistry and artificial intelligence за період з 31.12.2015 по 31.12.2025, окремо за періоди 31.12.2019 – 31.12.2025 та 31.12.2024 – 31.12.2025, а також за 84 місяці поквартально – 4 квартали (Q1, Q2, Q3, Q4) відповідно на рік. Оцінка отриманих результатів проводилась із застосуванням методів статистичного аналізу: дескриптивної (описової) статистики та інферентної статистики (кореляційного й регресійного аналізу) з використанням методів аналізу часових рядів. Регресійний аналіз залежності кількості публікацій, що містять пари ключових слів «КТ (комп’ютерна томографія) + ШІ» та «ОПТГ (ортопан- томограма) + ШІ» у стоматології, залежно від кварталу в період 2022–2025 рр. Для цього в пакеті Origin [OriginPro, Version 9.8.0.200. OriginLab Corporation, Northampton, MA, USA] дані апроксимувалися поліноміальними функціями різних порядків, експоненційною та показниковою функціями. Результати дослідження. За період 10 років нами виявлено 18 976 джерел, що стосуються «КТ і стоматологія», проти 3799 – «ОПТГ і стоматологія». Це майже в 4 рази більше. Тенденція до ще більшого зростання кількості публікацій, що стосуються КТ у стоматології, зберігається і за 5 років, і за останній рік, що більше в 6,07 та 5,41 раза відповідно, ніж ОПТГ у стоматології. Більшу увагу у своїх дослідженнях стоматологи-науковці приділяють використанню комп’ютерної томографії (КТ) в діагностичному процесі. Кількість робіт, присвячених діагностичному процесу без використання штучного інтелекту, у 45,5 раза перевищує кількість робіт, які стосуються використання ШІ за дослідний період 10 років. За період 2022–2025 років кількість публікацій із застосуванням ШІ в стоматології значно зросла. У напрямі КТ + ШІ спостерігається сильне лінійне зростання: середньорічний приріст ≈ 18 статей на рік (R² = 0,84), з приблизно 20 статей у 2022 р. до 70 – у 2025 р. У напрямі Орто + ШІ зростання помірніше та нелінійне: середньорічний приріст ≈ 8 статей (R² = 0,65 для лінійної моделі), але краще описується поліномом 2-го ступеня (R² = 0,67), з приблизно 20 статей у 2022 р. до 50 – у 2025 р. ШІ активніше впроваджується в комп’ютерну томографію стоматології, де тенденція до зростання стійкіша та інтенсивніша, ніж в ортопантомографію. Висновки. 1. Бібліометричний аналіз може успішно визначати й обґрунтовувати сучасні тренди та тенденції напрямів розвитку діагностичних технологій. 2. Результати аналізу показали, що трендом сучасної стоматологічної радіології є комп’ютерна томографія (КТ). Використання штучного інтелекту в діагностичних радіологічних технологіях у стоматології все ще перебуває на стадії розвитку порівняно з використанням класичного аналізу результатів рентгендіагностики, 3. Незважаючи на стрімке залучення технологій штучного інтелекту в діагностичний процес у стоматології, найближчим часом використання класичних методів статистичного аналізу для оцінки достовірності отриманих результатів залишатиметься пріоритетним.
КЛІНІЧНА ОЦІНКА СТАНУ ТКАНИН ПАРОДОНТА В ДІТЕЙ ПІД ВПЛИВОМ ЛІКУВАЛЬНО-ПРОФІЛАКТИЧНОГО КОМПЛЕКСУ
Захворювання тканин пародонта серед дитячого населення є значущою медико-соціальною проблемою. Мультифакторність захворювань зумовлює постійний пошук причинно-наслідкових зав’язків розвитку патології та шляхів їх корекції. Метою роботи була розробка регіонально адаптованого методу профілактики захворювань тканин пародонта в дітей віком 12–15 років. Матеріали та методи. Проведено обстеження та спостереження 60 дітей віком 12–15 років, які проживають у місті Чернівці. Із них 30 дітей одержували загальноприйнятий профілактичний комплекс щодо захворювань тканин пародонта для дітей цього віку, а 30 – запропонований комплекс лікувально-профілактичних заходів, що передбачав на місцевому рівні професійну гігієну ротової порожнини, застосування препарату «БіоГая ПроДентіс» та загальну корекцію вітамінно-мінеральний препаратом «АлфаВіт школяр». Результати. Загалом запропоновані нами лікувально-профілактичні заходи протягом двох років дали можливість значно збільшити кількість здорових секстантів у підлітків: показник зріс з 2,05 ± 0,11 до 4,34 ± 0,27 (р < 0,05). Водночас у підлітків контрольної групи кількість інтактних тканин пародонта через два роки вірогідно не змінилася, залишаючись на рівні 1,25 ± 0,12 (вихідний) та 2,18 ± 0,15 (кінцевий) секстантів. Висновок. Введення в комплекс лікувально-профілактичних заходів щодо захворювань тканин пародонта в дітей метаболічної корекції та пробіотика значно покращує результати профілактики і ще раз підтверджує важливу роль обмінних порушень у розвитку запального процесу в яснах.
ОСОБЛИВОСТІ ПЕРЕБІГУ КАРІЄСУ ТА ЗАХВОРЮВАНЬ ПАРОДОНТА У ПІДЛІТКІВ, ЯКІ ХВОРІЮТЬ НА ЮВЕНІЛЬНИЙ ІДІОПАТИЧНИЙ АРТРИТ (ОГЛЯД ЛІТЕРАТУРИ)
Анотація. Системні захворювання мають вплив на стан стоматологічного здоров’я, причому ці зв’язки є взаємонапрямленими. Одним із прикладів загальносоматичної патології є ювенільний ідіопатичний артрит, що зумовлює актуальність наукових досліджень, спрямованих на вивчення особливостей його перебігу та розробку механізмів профілактики провідних стоматологічних захворювань. За даними наукових досліджень, серед підлітків найчастіше зустрічаються такі стоматологічні патології, як карієс і ураження тканин пародонта. Наявність супутньої патології нерідко ускладнює забезпечення належного рівня індивідуальної гігієни та сприяє зростанню показників стоматологічної захворюваності, у зв’язку із чим проведення досліджень у зазначеному напрямі вбачається нами доцільним і перспективним. Мета дослідження – провести аналіз наукових публікацій, що висвітлюють вплив ювенільного ідіопатичного артриту на розвиток і перебіг карієсу та запальних захворювань тканин пародонта. Матеріали та методи дослiдження. Здійснено пошук у наукових базах Web of Science, PubMed, Google Scholar, Scopus та архівах вітчизняних фахових наукових видань за ключовими словами «ювенільний артрит», «карієс», «гінгівіт» і «пародонт» з утворенням запиту за допомогою логістичних операторів. Результати досліджень та їх обговорення. Проведений аналіз наукових джерел виявив, що ряд дослідників наголошують на зростанні інтенсивності каріозного процесу в підлітків з ЮІА порівняно з показниками осіб без супутньої патології. Існують гіпотези щодо наявності потенційного впливу хворобоспецифічних характеристик на значення індексів інтенсивності каріозного процесу. З іншого боку, у низці наукових публікацій наведено дані, що свідчать про відсутність впли- ву досліджуваного ревматологічного захворювання на перебіг карієсу. Стосовно перебігу захворювань пародонту в підлітків із ЮІА автори підкреслюють підвищену схильність до накопичення зубного нальоту, розвитку кровоточивості ясен, наявність змін мінеральної щільності кісткової тканини та порушень імунних механізмів, що, безперечно, визначає специфічні особливості перебігу цієї стоматологічної патології у підлітків з ЮІА. Проте ряд дослідників не підтверджують теорії наявності клінічних особливостей перебігу захворювань пародонту на тлі ЮІА. Виявлені невідповідності зумовлюють необхідність подальшого наукового пошуку в зазначених напрямах. Висновки. З огляду на стале зростання поширеності ювенільного ідіопатичного артриту в Україні дослідження особливостей перебігу основних стоматологічних захворювань на тлі цієї ревматологічної патології набуває особливої актуальності. Різноспрямованість даних, отриманих під час аналізу наукових джерел за тематикою, додатково підкреслює потребу в науковому пошуку в окресленому напрямі.
СУЧАСНІ КОНЦЕПЦІЇ ЕТІОПАТОГЕНЕЗУ ТА ПРОФІЛАКТИКИ ЗАПАЛЬНИХ ЗАХВОРЮВАНЬ ТКАНИН ПАРОДОНТА З ОРТОДОНТИЧНОЮ КОРЕКЦІЄЮ У ДІТЕЙ
Проблема стоматологічного здоров’я дитячого населення є однією з найактуальніших. Аномалії прикусу та положення зубів разом із захворюваннями тканин пародонта посідають провідні місця у структурі захворюваності. Ортодонтичне лікування часто стає додатковим причинним фактором, що провокує запальні процеси в пародонті. Мета дослідження – провести аналіз наукової літератури щодо етіопатогенетичних механізмів розвитку запальних захворювань пародонта у дітей з аномаліями прикусу та положення зубів на етапах ортодонтичного лікування, а також оцінити ефективність сучасних методів лікування та профілактики. Матеріали та методи дослідження. Було проведено літературний огляд наукових публікацій за допомогою систем PubMed, Google Scholar, Національної бібліотеки імені В. І. Вернадського за 2018–2025 рр. Пошук здійснювався за такими ключовими словами та їх комбінаціями: «ортодонтичне лікування», «захворювання пародонта у дітей», «гінгівіт», «зубощелепні аномалії», «біоплівка», «дисбіоз порожнини рота», «пробіотики в стоматології». Результати. Встановлено, що патологія прикусу й ортодонтичні конструкції діють як поєднані фактори ризику. Доведено, що незнімна апаратура сприяє колонізації пародонтопатогенів (зокрема, «червоний комплекс») через додаткові ретенційні пункти, зниження резистентності та розвиток дисбіозу ротової порожнини. Розглянуто механізми запалення, від імунологічної відповіді (цитокіновий дисбаланс) до прямої механічної травми (функціональне перевантаження). Проаналізовано ефективність профілактичних засобів, включно з фітопрепаратами, пробіотиками та малоінвазивними методами гігієни. Висновки. Доведено, що ключовим пусковим механізмом виникнення запальних захворювань пародонта у дітей під час ортодонтичного лікування є біоплівка. Вплив патогенної мікрофлори, механічна травма стимулюють синтез прозапальних цитокінів, остеокластів, MMP. Встановлено, що додаткові фактори запалення у вигляді анатомо-морфологічних особливостей, ятрогенних чинників, специфіки конструкції та складу ортодонтичних апаратів стимулюють і посилюють запалення тканин пародонта. Зазначено ефективність більш безпечних альтернатив хлоргексидину, зокрема біокорекція та фітотерапія та необхідність комплексного підходу, системної підтримки та повторного гігієнічного навчання дітей.
ДО 80-РІЧНОГО ЮВІЛЕЮ ПРОФЕСОРА ЗАБОЛОТНОГО ТАРАСА ДМИТРОВИЧА
Колектив кафедри терапевтичної стоматології, пародонтології та стоматології факультету післядипломної освіти ДНП «Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького»
ОЦІНКА РІВНЯ СПРИЙНЯТТЯ СТРЕСУ ТА СТАНУ ТКАНИН ПАРОДОНТА У ВІЙСЬКОВОСЛУЖБОВЦІВ ЗБРОЙНИХ СИЛ УКРАЇНИ
Наукові дослідження чітко вказують на двосторонній зв’язок між психоемоційним станом і соматичним здоров’ям. Стан ротової порожнини розглядається як чутливий індикатор загального здоров’я та психологічного навантаження. Провідним фактором, який впливає на великий ступінь захворюваності тканин пародонта серед військовослужбовців України, є її значна питома вага в загальній стоматологічній захворюваності під час часткової мобілізації. Під час проходження служби кількість людей, які потребують стоматологічної допомоги, значно збільшується. Мета дослідження – проведення комплексного аналізу та встановлення взаємозв’язку між рівнем сприйняття стресу та станом тканин пародонта у військовослужбовців Збройних Сил України. Матеріали та методи дослiдження. Для визначення негативних психічних станів військовослужбовців учасників бойових дій використано ряд психологічних опитувальників. Зокрема, застосовано шкалу оцінки рівня реактивної (ситуативної) та особистісної тривожності Ч. Д. Спілбергера – Ю. Л. Ханіна, коротку шкалу тривоги, депресії та ПТСР, а також первинний скринінг посттравматичного стресового розладу (ПТСР). Гігієнічний стан порожнини рота оцінювали за допомогою гігієнічних індексів J. C. Green, J. R. Vermillion (ОНІ-S, 1964) та Федорова – Володкіної. Оцінку стану тканин пародонта проводили за допомогою індексу РМА в модифікації C. Parma. Результати. В опитаних військовослужбовців переважає середній рівень ситуативної тривожності (43,40% опитаних). Варто відмітити також значний показник високого рівня ситуативної тривожності (33,62% опитаних). Це вказує на те, що для зазначених осіб характерна висока інтенсивність емоційних переживань стосовно стресових ситуацій. Високий рівень особистісної тривожності виявлено у 21,70% військовослужбовців. У таких осіб тривога може проявлятися в будь- яких ситуаціях, навіть коли реальної небезпеки не існує. У 122 осіб виражені психічні прояви тривожності та депресії згідно з аналізом короткої шкали тривоги, депресії та ПТСР. За результатами первинного скринінг-тесту посттравматичного стресового розладу (ПТСР) відмічено, що у 124 осіб (52,76%) присутні проблеми, пов’язані з психологічною травмою. У 41 пацієнта (33% обстежених) середнє значення індексу РМА становило (19,61 ± 2,85)%, що відповідало легкому ступеню гінгівіту. У 52 пацієнтів (43 % обстежених) показники індексу РМА відповідали середньому ступеню гінгівіту ((37,08 ± 6,20)%). У 29 пацієнтів (24% обстежених) візуалізовано важкий ступінь гінгівіту. Середнє значення індексу РМА становило (58,86 ± 5,69)%. Висновки. За результатами проведеного дослідження можна константувати, що за підвищених показників рівнів тривожності та депресії спостерігається значне підвищення показників наявності запальних процесів у тканинах пародонта. Така тенденція сприяє розвитку запальних захворювань тканин пародонта або загострень їх хронічних форм.
ОБҐРУНТУВАННЯ ВИБОРУ ЗАХОДІВ ПЕРВИННОЇ ПРОФІЛАКТИКИ ПРИШИЙКОВИХ УРАЖЕНЬ ЗУБІВ
Значна поширеність пришийкових уражень зубів робить актуальним питання пошуку ефективних профілактичних заходів, особливо на етапі їх виникнення. Мета дослідження – розробка диференційного підходу до первинної профілактики пришийкових уражень зубів у пацієнтів молодого віку. Матеріали та методи. Були клінічно та лабораторно обстежені 272 пацієнти (середній вік 24,3 ± 6,9 року), які заповнили анкету ̸ опитувальник і надали письмову інформовану згоду на участь у дослідженні. У них були визначені фактори ризику виникнення клиновидного дефекту, пришийкового карієсу й ерозії емалі зубів. Для розробки статистичної комп’ютерної моделі були вибрані чинники, що мали статистично значимий вплив на появу хоча б однієї з розглянутих пришийкових патологій зубів. Результати досліджень. Вибір профілактичних заходів базувався на даних комплексного обстеження пацієнта, у тому числі діагностиці тріщин емалі зубів і гіперчутливості дентину, наявності факторів ризику виникнення пришийкової патології, результатах прогнозування за допомогою статистичної комп’ютерної моделі. Профілактичний комплекс передбачав професійну гігієну, санацію ротової порожнини, у разі потреби – усі види стоматологічного лікування, ремінералізацію емалі методом глибокого фторування, корекцію дієтичних і гігієнічних звичок, нормалізацію психоемоційного стану, консультацію і / або лікування в суміжних спеціалістів. Об’єм і кратність проведення заходів були обґрунтовані результатами клінічних і лабораторних обстежень пацієнта та підтверджені прогнозом статистичного комп’ютерного моделювання і також залежали від мотивації пацієнта. Відмінністю запропонованого підходу є те, що його ефективність можна об’єктивно оцінити за динамікою клініко-лабораторних показників, а також за результатами повторного прогнозування за допомогою розробленої моделі, тому потрібно своєчасно проводити корекцію і призначати заходи лише тим пацієнтам, яким дійсно вони необхідні. Висновки. Дотримання диференційного підходу до первинної профілактики пришийкових уражень зубів дасть можливість позитивно вплинути на їх поширеність у пацієнтів молодого віку, що забезпечить довготривалу функціональність зубів у більш старшому віці.
УДОСКОНАЛЕННЯ МЕТОДІВ ЛІКУВАННЯ ПАЦІЄНТІВ З ОКЛЮЗІЙНИМИ ПОРУШЕННЯМИ ЗУБНИХ РЯДІВ,У ЯКИХ ДІАГНОСТОВАНО ЗАХВОРЮВАННЯ ПАРОДОНТА (ОГЛЯД ЛІТЕРАТУРИ)
Резюме. Оклюзійні порушення зубних рядів усе частіше діагностують у пацієнтів, значну частину яких становлять ті, у кого діагностовано захворювання пародонта, які, зі свого боку, потребують раціонального протезування дефектів та деформацій зубних рядів. Тому пошук нових і вдосконалення наявних методів лікування є актуальною проблемою на сьогодні. Мета дослідження – дослідити наявні схеми лікування пацієнтів з оклюзійними порушеннями зубних рядів, у яких діагностовано захворювання пародонта. Матеріали та методи. Проведено аналіз літературних джерел. Відповідні матеріали були знайдені в пошукових системах PubMed та Google Scholar, Національній бібліотеці імені В. І. Вернадського, використовувався пошук за ключовими словами та заголовками. Результати досліджень та їх обговорення. У цій статі подано огляд літератури щодо вивчення методів лікування оклюзійних порушень у пацієнтів, у яких діагностовано захворювання пародонта. Описані сучасні схеми лікування. Висновок. Для досягнення тривалих позитивних результатів у лікуванні пацієнтів з оклюзійними порушеннями, у яких діагностовано захворювання пародонта, потрібний комплексний підхід до лікувально-профілактичних заходів з урахуванням усіх патогенетичних ланок розвитку хвороби. Саме тому відновлення функціональної оклюзії та підтримуюча терапія є ключовими для стабілізації стану опорно- утримуючого апарату зубів і нормалізації пародонтологічних показників.
СТОМАТОЛОГІЧНІ КОМПОНЕНТИ ЕНДОГЕННОЇ ІНТОКСИКАЦІЇ В ПАТОГЕНЕЗІ ТА ЛІКУВАННІ ГЕНЕРАЛІЗОВАНИХ ЗАХВОРЮВАНЬ ПАРОДОНТА У ПАЦІЄНТІВ З РОЗЛАДАМИ ХАРЧОВОЇ ПОВЕДІНКИ
Актуальність. Порушення структурної організації клітинних мембран, зокрема під впливом процесів вільнорадикального окислення, визначає основні патофізіологічні та клінічні прояви й декомпенсацію патологічного процесу в пародонті. Прогностичним для оцінки ендотоксикозу є клініко-біохімічний моніторинг параметрів антиоксидантної системи (АОС), зокрема пептидів середньої маси у пацієнтів із розладами харчової поведінки. Мета – визначити деякі стоматологічні маркери ендогенної інтоксикації у пацієнтів із генералізованими захворюваннями пародонта з розладами харчової поведінки. Матеріали та методи. Основна група – 60 пацієнтів (віком 19–44 роки) з ГЗП (генералізований пародонтит (ГП), початковий – II ступінь, хронічний перебіг) з РПХ. До групи порівняння увійшли 45 пацієнтів аналогічного віку, рівних за статтю, з ГЗП без розладів харчової поведінки та 35 осіб з РПХ без ГЗП, а також 30 практично здорових осіб з клінічно інтактним пародонтом. Використовували клініко-рентгенологічні, лабораторні (визначення пептидів середньої маси), а також статистичні методи дослідження. Результати дослідження. У пацієнтів основної групи концентрація середньомолекулярних пептидів, визначена в сироватці крові на довжині хвилі 254 нм (відповідні амінокислоти ланцюга), дорівнювала 0,067 ± 0,002 (опт. од.) ,на відміну від показника в порівняльних групах, який був встановлений на рівні 0,060 ± 0,001 (опт. од.) та 0,076 ± 0,002 (опт. од.) відповідно. У контрольній групі цей показник становив 0,053 ± 0,001 (опт. од.). У пацієнтів основної групи показник MMW280 дорівнював 0,064 ± 0,001 (опт. од.), на відміну від показника в порівняльних групах, який був встановлений на рівні 0,059 ± 0,001 (опт. од.) та 0,082 ± 0,001 (опт. од.) відповідно. У контрольній групі цей показник становив 0,049 ± 0,001 (опт. одиниць).Отже, максимум накопичення СМП у ротовій рідині у хворих із поєднаною патологією – ГП та РХП – є свідченням паралельних процесів потенціювання метаболічних порушень, характерних для цих патологічних станів. Висновки. Отримані дані підтверджують наявність вираженої взаємозалежності між рівнем ендогенної інтоксикації та ступенем тяжкості перебігу генералізованого пародонтиту в пацієнтів із розладами харчової поведінки, що свідчить про необхідність додавання до комплексного лікування засобів детоксикаційної дії – як загальносистемних, так і місцевих, у поєднанні з професійною та індивідуальною гігієною порожнини рота.
ОЦІНКА ЕФЕКТИВНОСТІ ЛІКУВАННЯ ХРОНІЧНОГО ГЕНЕРАЛІЗОВАНОГО ПАРОДОНТИТУ ЗА ІНДЕКСОМ РАССЕЛА
Вступ. Пародонтит належить до найпоширеніших патологій у сучасній стоматології, уражаючи значну частину дорослого населення світу. Це захворювання зумовлене комплексом етіологічних чинників, серед яких провідну роль відіграють зубні відкладення та метаболіти мікроорганізмів, локальні фактори порожнини рота, а також особливості імунної відповіді організму. Порушення рівноваги між мікробіотою та захисними механізмами імунної системи спричиняє розвиток хронічного запального процесу з періодичними фазами загострення, що обґрунтовує необхідність систематичного контролю та ранніх профілактичних заходів. Сучасна концепція лікування захворювань пародонта спрямована на усунення етіологічних чинників, корекцію патогенних механізмів та підтримання мікробного гомеостазу. Для стандартизації діагностики й оцінки ефективності лікування застосовують спеціалізовані індекси, зокрема OHI-S, PMA та PDI, які дають можливість кількісно охарактеризувати стан гігієни, ступінь запалення та тяжкість уражень тканин пародонта. Мета дослідження – оцінити ефективність запропонованої схеми медикаментозного лікування пацієнтів із хронічним генералізованим пародонтитом із застосуванням стандартного антисептика для полоскання порожнини рота розчином «Хлоргексидин 0,05%» проти «Шавліїї настойка» (в розведенні 1 : 40) у комплексі з комбінованим препаратом «Аскорутин». Методи дослідження. На динамічному спостереженні перебувало 95 пацієнтів, серед яких у 85 діагностовано хронічний генералізований пародонтит I–III ступенів, у 10 – хронічний генералізований пародонтит початкового ступеня. Контрольні огляди проводили через два і шість місяців від проведення первинного лікування. Усіх пацієнтів було розділено на 7 груп. Першу групу становили пацієнти з хронічним генералізованим пародонтитом початкового ступеня, яким було проведене лікування за стандартною схемою без медикаментозної складової. До другої, четвертої та шостої груп увійшли пацієнти з хронічним генералізованим пародонтитом (І, ІІ та ІІІ ступенів відповідно), яким було проведене лікування за стандартною схемою із застосуванням антисептичного розчину «Хлоргексидин 0,05%» для полоскання порожнини рота. Третю, п’яту та сьому групи становили пацієнти з хронічним генералізованим пародонтитом (І, ІІ та ІІІ ступенів відповідно), яким було проведене лікування за стандартною схемою із застосуванням розчину «Шавлії настойка» (у розведенні 1 : 40) для полоскання порожнини рота в комплексі з пероральним застосуванням препарату «Аскорутин». Статистичну обробку отриманих даних проводили за стандартними методиками. Результати й обговорення. Розглянуто отримані показники ступеня ураження тканин пародонта за індексом PDI у модифікації Russel у межах груп, які класифіковані за ступенем захворювання. Проведено оцінку рівня гігієни порожнини рота до початку лікування. Визначено, що через два місяці від початку лікування у пацієнтів із хронічним генералізованим пародонтитом І ступеня у другій групі після лікування за стандартною схемою та медикаментозним лікуванням антисептичним розчином Хлоргексидину значення індексу PDI зменшилося на 43,73%. У третій групі після лікування за стандартною схемою та медикаментозним лікуванням розчином «Шавлії настойка» для полоскання порожнини рота комплексно з пероральним застосуванням препарату «Аскорутин» значення індексу PDI зменшилося на 57,24%. Для пацієнтів із ІІ ступенем хронічного генералізованого пародонтиту в четвертій групі після лікування за стандартною схемою та медикаментозним лікуванням антисептичним розчином Хлоргексидину значення індексу PDI зменшилося на 41,38%. У п’ятій групі після лікування за стандартною схемою та медикаментозним лікуванням розчином «Шавлії настойка» для полоскання порожнини рота комплексно з пероральним застосуванням препарату «Аскорутин» значення індексу PDI зменшилося на 54,48%. Для пацієнтів із ІІІ ступенем хронічного генералізованого пародонтиту в шостій групі після лікування за стандартною схемою та медикаментозним лікуванням антисептичним розчином Хлоргексидину значення індексу PDI зменшилося на 45,52%. У сьомій групі після лікування за стандартною схемою та медикаментозним лікуванням розчином «Шавлії настойка» для полоскання порожнини рота комплексно з пероральним застосуванням препарату «Аскорутин» значення індексу PDI зменшилося на 54,40%. На шостий місяць клінічних досліджень для пацієнтів із хронічним генералізованим пародонтитом І ступеня у другій та третій групах спостерігали подальше зниження значень індексу PDI на 18,52% для другої групи та на 4,84% для третьої групи. За величинами середніх значень індексів PDI для другої та третьої груп (PDI = 0,66 та 0,59) відповідно (встановлено статистичну незначущість у відмінності цих показників = 0,96). Для пацієнтів із ІІ ступенем хронічного генералізованого пародонтиту в четвертій та п’ятій групах спостерігали подальше зниження значень індексу PDI на 8,84% для четвертої групи та на 14,96% для п’ятої групи. За величинами середніх значень індексу PDI для четвертої та п’ятої груп (PDI = 1,41 та 1,08) відповідно встановлено статистичну значущість у відмінності цих показників ( = 3,30). Для пацієнтів із ІІІ ступенем хронічного генералізованого пародонтиту за величинами середніх значень індексу PDI у шостій та сьомій групах спостерігали подальше зниження значень індексу PDI на 3,29% для шостої групи та на 7,52% для сьомої групи. За величинами середніх значень індексів PDI для шостої та сьомої груп (PDI = 3,53 та 2,83) відповідно встановлено статистичну значущість у відмінності цих показників ( = 6,61). Таким чином можна стверджувати, що для пацієнтів із генералізованим пародонтитом ІІІ ступеня лікування розчином «Шавлії настойка» для полоскання порожнини рота комплексно з пероральним застосуванням препарату «Аскорутин» приводить до більш швидкого покращення індексу PDI і значення цього індексу мають тенденцію до інтенсивного зниження. Висновки. За обома схемами лікування спостерігали покращення досліджуваного PDI індексу в пацієнтів із хронічним генералізованим пародонтитом І–ІІІ ступенів. Упровадження антисептичного розчину «Шавлії настойка» для полоскання порожнини рота в комплексі з пероральним застосуванням препарату «Аскорутин» дало змогу пацієнтам із І ступенем хронічного генералізованого пародонтиту на другий місяць спостереження досягти значень індексу PDI, який у разі лікування за стандартним протоколом із використанням антисептичного розчину «Хлоргексидин 0,05%» було досягнуто на шостий місяць спостережень. Для пацієнтів із ІІ та ІІІ ступенями хронічного генералізованого пародонтиту впровадження антисептичного розчину «Шавлії настойка» для полоскання порожнини рота в комплексі з пероральним застосуванням препарату «Аскорутин» дало змогу досягти на 10–13% менших значень індексу PDI на другий місяць спостережень та на 4–6% – на шостий місяць спостережень. Клінічно доведено ефективність використання запропонованого комплексу лікування, який передбачає використання антисептичного розчину «Шавлії настойка» для полоскання порожнини рота в комплексі з пероральним застосуванням препарату «Аскорутин» в стандартній схемі лікування.
ПОРІВНЯЛЬНА ОЦІНКА ЦИТОТОКСИЧНОСТІ ТА БІОСУМІСНОСТІ МОДИФІКОВАНИХ ПОВЕРХОНЬ ТИТАНОВИХ ІМПЛАНТАТІВ НА КУЛЬТУРІ ФІБРОБЛАСТІВ ЛЮДИНИ IN VITRO
Ефективність остеосинтезу виросткового відростка нижньої щелепи значною мірою залежить від біосумісності поверхні імплантату з оточуючими мʼякими тканинами. Пошук оптимальної модифікації титанових конструкцій для профілактики запальних ускладнень залишається актуальним завданням сучасної хірургії. Мета дослідження – провести порівняльну оцінку цитотоксичного впливу та біосумісності зразків титанового сплаву Ti-6Al-4V з різними типами модифікації поверхні на культуру шкірних фібробластів людини в умовах in vitro для обґрунтування вибору конструкцій при остеосинтезі виросткового відростка. Матеріали та методи. Досліджено 20 зразків титанових дисків, розподілених на 4 групи: поліровані та оброблені піскоструминним методом, з покриттям TiO2 та без нього. Як біологічну модель використано первинну культуру фібробластів шкіри людини. Життєздатність клітин оцінювали за допомогою МТТ-тесту через 72 години культивування, морфологію – методом фазово-контрастної мікроскопії. Статистичний аналіз включав t-критерій Стьюдента, p<0,05. Результати досліджень та їх обговорення. Встановлено, що всі типи досліджуваних поверхонь не виявляють вираженої цитотоксичності: життєздатність клітин у всіх групах перевищувала 94% порівняно з контролем. Найвищі показники біосумісності зафіксовані у групі полірованих зразків без покриття 99,7 ± 0,5% та з покриттям TiO2 – 98,2 ± 1,2%. Водночас, у групах з піскоструминною обробкою виявлено феномен емісії мікрочастинок титану в культуральне середовище, що є потенційним фактором ризику розвитку асептичного запалення в мʼяких тканинах. Висновки. Для остеосинтезу в ділянці виросткового відростка, де критичним є контакт імплантату з рухомими м’якими тканинами (фасціями, суглобовою капсулою), перевагу слід надавати конструкціям з полірованою поверхнею без, або з модифікованим покриттям TiO2, які забезпечують максимальну біоінертність та відсутність емісії мікрочастинок.
CТАН ПЕРИІМПЛАНТНИХ ТКАНИН У ПАЦІЄНТІВ З ОКЛЮЗІЙНИМИ ІНТЕРФЕРЕНЦІЯМИ ТА ДЕНТАЛЬНИМИ ІМПЛАНТАНТАМИ
Однією з ключових умов успіху дентальної імплантації є ретельне обстеження, постановка точного діагнозу й чітке дотримання показань і протипоказань до дентальної імплантації, зокрема за наявності розладів функціональної оклюзії. Мета дослідження – описати стан периімплантного здоров’я у пацієнтів з оклюзійними інтерференціями та вже наявними дентальними імплантатами з готовими протезами. Матеріали та методи дослідження. Для досягнення поставленої мети було обстежено 76 осіб з оклюзійними інтерференціями та вже наявними дентальними імплантатами з готовими протезами. Результати дослідження. За результатами дослідження було виявлено високу поширеність периімплантних захворюваннь (64,47 ± 5,49%, p < 0,001) у пацієнтів з оклюзійними інтерференціями. Під час аналізу структури периімплантних захворювань найчастіше визначали дефекти м’яких та твердих тканин навколо імплантантів – у 48,98 ± 7,14% пацієнтів, це значно перевищувало відсоток пацієнтів з діагнозом периімплантні мукозити (22,45 ± 5,96%, p < 0,01) та периімплантити (28,57 ± 6,45%, p < 0,05). Найбільший відсоток пацієнтів із периімплантними захворюваннями відзначали за наявності стертості зубів – 44,90 ± 7,11%, тоді як пацієнти з ортодонтичною патологією становили 26,53 ± 6,31%, а пацієнти з дефектами зубних рядів – 28,57 ± 6,45% обстежених із периімплантними захворюваннями. Висновки. Отже, дані дослідження підтверджують взаємозв’язок оклюзійних інтерференцій із збільшенням ризику виникнення ускладнень дентальної імплантації.