ВИДАЛЕННЯ ВНУТРІШНІХ ФІКСАТОРІВ У ПАЦІЄНТІВ З ПЕРЕЛОМАМИ ГОЛІВКИ НИЖНЬОЇ ЩЕЛЕПИ, ЯК ЕЛЕМЕНТ КОМПЛЕКСНОЇ ФУНКЦІОНАЛЬНОЇ РЕАБІЛІТАЦІЇ ПОСТРАЖДАЛИХ - Хасапетов, Б. С.; Пузиревич, П. В.; Павличук, Т. О.; Копчак, А. В. (Клінічна Стоматологія, 2024)
В літературі представлені різні, інколи діаметрально-протилежні підходи щодо видалення або по життєвого утримання елементів фіксації. Багато експертів виступають за рутинне видалення фіксаторів у віддаленому післяопераційному періоді в той час, як інші автори рекомендують проводити подібні операції лише за наявності клінічних показань. Найбільш активною, дискусія щодо доцільності видалення елементів фіксації серед всіх переломів нижньої щелепи (НЩ) точиться навколо внутрішньосуглобових переломів голівки нижньої щелепи (ПГНЩ). Метою дослідження було вивчити вплив видалення фіксаторів та ендоскопічної ревізії СНЩС у віддаленому періоді після остеосинтезу переломів голівки нижньої щелепи на інтегральні результати функціональної реабілітації постраждалих та ризик ускладнень пов’язаних із додатковим хірургічним втручанням. Критеріям включення відповідали 74 пацієнти з 95 ПГНЩ (середній вік 35,8 ± 14,4 років) з ПГНЩ типу В і С за Neff 2004 зі зміщенням уламків, яким проводили відкриту репозицію та остеосинтез. Хворі були поділені на дві групи: в першій через 4 місяці після остеосинтезу проводили видалення фіксаторів з ревізією навколишніх м’якотканинних структур, в другій повторне хірургічне втручання не проводилось. Пацієнти з ПГНЩ, що мали функціональні порушення в післяопераційному періоді, видалення фіксаторів та ревізія навколишніх тканин дозволяє досягти кращих функціональних результатів у віддаленому післяопераційному періоді та зменшити симптоми хрускоту, клацання та болю. При проведенні інтегральної оцінки відновлення функції СНЩС в строк 6 місяців з використанням клінічного індексу дисфункції за M. Helkimo показники між групами достовірно відрізнялись пацієнти з відсутністю функціональних порушень в основній групі становили 52,3% та 20,8% в контрольній (р<0,05), з легким ступенем дисфункції (Di I) 42,8% та 62,5% відповідно (р>0,05). Натоміть пацієнти, які мали легкі функціональні обмеження в ранньому періоді після операції повноцінно відновлювались без додаткових втручань. Отримані результати підтверджують доцільність видалення фіксаторів при ПГНЩ після консолідації уламків, як рутинну процедуру в комплексній реабілітації пацієнтів з ПГНЩ, особливо у випадках виразного функціонального дефіциту суглоба в терміни 4 місяців після остеосинтезу. При цьому вторинна операція має бути спрямована не лише на усунення чужорідних тіл, але й на ревізію СНЩС із усуненням патологічних змін в ньому та створення умов для повноцінного відновлення, як кісткових так і м’якотканинних елементів.