ЕКСТРЕНА ПРОФІЛАКТИКА ГЕМОКОНТАКТНИХ ГЕПАТИТІВ І ВІЛ-ІНФЕКЦІЇ У ВІЙСЬКОВОСЛУЖБОВЦІВ В УМОВАХ ВІЙНИ - Бондаренко, А. М. (Інфекційні хвороби, 2024)
У військові частини та підрозділи, що беруть участь в активних бойових діях, можуть бути призвані особи з ВІЛ-інфекцією та вірусними гепатитами (ВГ), які можуть становити загрозу для професійного інфікування військових медиків. Пропонуються комплексні заходи доконтактної (ДКП) і постконтактної профілактики (ПКП) задля захисту військових медиків від зараження ВІЛ та збудниками гепатитів В, D і C. Підбір таких заходів має здійснюватися: 1) завчасно; 2) індивідуально; 3) з урахуванням супутньої патології; 4) з урахуванням можливих медикаментозних взаємодій із препаратами, які військовослужбовець вже приймає у зв’язку із супутньою патологією; 5) з урахуванням абсолютних протипоказань, з максимальним зниженням ризиків розвитку побічних ефектів та ускладнень, насамперед пов’язаних із впливом на нервову систему; 6) здійснення індивідуального підбору ДКП і ПКП безпосередньо фахівцями «Центрів соціально-значущих хвороб», які мають практичний досвід антиретровірусної терапії (АРТ) і спроможні врахувати всі можливі побічні ефекти й ускладнення, нерідко пов’язані з міжмедикаментозними взаємодіями; 7) для профілактики зараження вірусом гепатиту В (ГВ) нещепленим особам, які раніше не хворіли на ГВ, можна рекомендувати доконтактну екстрену імунопрофілактику (вакцинацію) повним курсом за вкороченою схемою (3 введення за 3 тижні), а для постконтактної профілактики – доповнити екстрену вакцинацію одночасним введенням специфічного гіперімунного анти-HBs імуноглобуліну. 8) для ПКП зараження вірусом гепатиту С (ГС) можна рекомендувати 8–12-тижневий курс превентивної противірусної терапії пангенотипними схемами для лікування хронічного ГС.