Сучасні патогенетичні аспекти втрати слуху при COVID: огляд літератури - Бакалець, Олена; Бегош, Ніна (Вісник медичних і біологічних досліджень, 2024)
За прогнозами Всесвітньої організації охорони здоров’я до 2050 року до 10 % населення планети потребуватимуть реабілітації для розв’язання проблеми інвалідизуючої втрати слуху. Метою цієї статті було з’ясувати основні механізми зниження слуху, пов’язаного з інфікуванням Severe Acute Respiratory Syndrome Coronavirus 2. Під час дослідження були опрацьовані сучасні англомовні наукові публікації переважно з високим індексом цитування через фахові платформи MEDLINE/PubMed та Index Medicus. Всього було обрано 48 джерел. Було проаналізовано статті присвячені розвитку кондуктивної або сенсоневральної приглухуватості, яка виникла безпосередньо внаслідок вірусного захворювання, або пов’язана з процесами, які його супроводжують (лікування, супутня патологія, вакцинація тощо). Встановлено, що розвиток вірусно-індукованої приглуховатості при COVID має мультифакторну природу. Гетерогенність аудіологічних змін насамперед обумовлена прямим вірусним пошкодженням клітин слухового аналізатора, які експресують мембранні рецептори ангіотензинперетворювального ферменту другого типу. Крім того, відбувається реактивація латентної вірусної інфекції, екстравазація ексудату в порожнину середнього вуха, порушення згортання крові, імуноопосередковане пошкодження клітин, місцева і генералізована запальна реакція, які впливають як на ланку звукопроведення, так і на звукосприйняття, як на одному вусі, так і на обох. Деякі випадки аудіологічних розладів можуть бути і ятрогенного походження, оскільки не виключені поствакцинальні ускладнення та ототоксичний вплив медикаментів, які використовуються у лікуванні COVID-19, що слід враховувати клініцистам на усіх рівнях медичної допомоги для ефективного менеджменту конкретного клінічного сценарію Отримано: 13.02.2024 | Переглянуто: 25.04.2024 | Прийнято: 28.05.2024