Актуальні питання педіатрії, акушерства та гінекології
Науково-практичний журнал заснований у 2008 році, видається 2 рази на рік, присвячений актуальним проблемам сучасної медичної науки в галузі акушерства, гінекології та педіатрії. Оригінальні наукові роботи проходять рецензування провідних міжнародних фахових науковців. Журнал атестовано Державною атестаційною комісією (ДАК) України та включено до спеціалізованих наукових видань України в галузі медичних наук. У виданні можуть бути опубліковані результати дисертаційних робіт. Свідоцтво про державну реєстрацію: серія KB№ 13686-2660 ISSN 2415-301X (Online), ISSN 2411-4944 (Print), ICV = 64.99, ICV 2018 = 66.05
Автори, які публікуються у цьому журналі, погоджуються з наступними умовами: 1. Автори залишають за собою право на авторство своєї роботи та передають журналу право першої публікації цієї роботи на умовах ліцензії Creative Commons Attribution License, котра дозволяє іншим особам вільно розповсюджувати опубліковану роботу з обов'язковим посиланням на авторів оригінальної роботи та першу публікацію роботи у цьому журналі. 2. Автори мають право укладати самостійні додаткові угоди щодо неексклюзивного розповсюдження роботи у тому вигляді, в якому вона була опублікована цим журналом (наприклад, розміщувати роботу в електронному сховищі установи або публікувати у складі монографії), за умови збереження посилання на першу публікацію роботи у цьому журналі. 3. Політика журналу дозволяє і заохочує розміщення авторами в мережі Інтернет (наприклад, у сховищах установ або на особистих веб-сайтах) рукопису роботи, як до подання цього рукопису до редакції, так і під час його редакційного опрацювання, оскільки це сприяє виникненню продуктивної наукової дискусії та позитивно позначається на оперативності та динаміці цитування опублікованої роботи (див. The Effect of Open Access).
ОСОБЛИВОСТІ ПЕРЕБІГУ ІІ ТРИМЕСТРУ ВАГІТНОСТІ У ЖІНОК З АНТЕНАТАЛЬНОЮ ЗАГИБЕЛЛЮ ПЛОДА В АНАМНЕЗІ НА ТЛІ ЗАПРОПОНОВАНОГО КОМПЛЕКСУ
Мета дослідження – встановити особливості перебігу ІІ триместру вагітності у жінок з антенатальною загибеллю плода (АЗП) в анамнезі на тлі комплексної індивідуалізованої терапії, спрямованої на зниження ризику ускладнень та оптимізацію акушерських наслідків. Зважаючи на поліетіологічну природу АЗП, дослідження також передбачає оцінку ефективності профілактичних заходів, диференційованих відповідно до ймовірної причини попередніх втрат. Матеріали та методи. У проспективне дослідження включено 146 жінок, які перебували під наглядом жіночої консультації у період 2021–2024 рр. Основну групу становили 84 пацієнтки з анамнезом АЗП, поділені на три клінічні підгрупи: А – з коагуляційними порушеннями, В – з інфекційним анамнезом, С – із невстановленою етіологією попередніх втрат. Контрольну групу (n=30) склали здорові жінки без ускладненого акушерського анамнезу. Усім учасницям було призначено індивідуалізований лікувально-профілактичний комплекс, що включав: гормональну підтримку прогестероном, вітамінну терапію, корекцію ендокринних та імунних показників, у підгрупі А – антикоагулянти (гепарини, ацетилсаліцилова кислота), у підгрупі В – етіотропну протимікробну терапію, у підгрупі С – фітотерапевтичні засоби. Проводили оцінку рівня статевих та плацентарних гормонів (естрiол, прогестерон, плацентарний лактоген), глюкозотолерантний тест, ультразвукова доплерометрія маткових артерій та вимірювання довжини шийки матки у ІІ триместрі. Результати дослідження та їх обговорення. Встановлено, що призначене лікування дозволяє досягти зниження частоти патологічного перебігу ІІ триместру. У жінок підгрупи А, незважаючи на наявні гемостазіологічні порушення, переважали помірні відхилення – анемія, тромбоцитопенія, порушення плацентації. Частота загрозливого невиношування у ІІ триместрі суттєво зменшилась (з 38,7 до 9,7 %, p<0,05). У підгрупі В клінічну картину переважно визначали інфекційно-запальні ускладнення (бактеріальний вагіноз, безсимптомна бактеріурія, ГРВІ), що зумовлювало зростання частоти передчасних пологів. Підгрупа С демонструвала поєднання гормональних, інфекційних та імунологічних дисфункцій. Усі підгрупи основної групи демонстрували тенденцію до підвищення прогестерону – на 39,1 % (А), 43,9 % (В) та 49,5 % (С), що підтверджує ефективність гормональної підтримки. Разом із тим рівень плацентарного лактогену та естріолу залишався достовірно нижчим, ніж у контролі. Низький естріол є прогностичним маркером ризику передчасних пологів, а плацентарний лактоген – показником функціональної повноцінності плаценти. Доплерометричні дослідження виявили підвищення систоло-діастолічного індексу (S/D) у маткових артеріях, особливо у підгрупі С. У той же час індекс резистентності залишався в межах фізіологічних коливань. Це дозволяє говорити про адаптацію судинного русла на фоні терапії. У підгрупі С виявлено достовірне скорочення довжини шийки матки ((35,4±0,7) мм), що потребувало пролонгації прогестеронової підтримки у ІІІ триместрі. Глюкозотолерантний тест виявив гестаційний діабет у 34,1 % пацієнток підгрупи С, що суттєво перевищувало показники інших груп (16,1 % у підгрупі А; 3,3 % у контролі). Це дозволяє розглядати порушення вуглеводного обміну як один із ключових факторів ризику ускладнень у жінок із АЗП невиясненої етіології. Висновки. Застосований індивідуалізований комплекс заходів дозволив досягти покращення гормонального фону, стабілізації матково-плацентарного кровотоку, зменшення частоти патологічних станів у ІІ триместрі вагітності. Найбільшу клінічну ефективність показано у підгрупі А. Водночас, у пацієнток із багатофакторною етіологією (підгрупа С) необхідне розширене динамічне спостереження із залученням мультидисциплінарної команди. Дослідження підтверджує доцільність персоналізованого підходу до ведення вагітності в групі високого ризику.
Авторське право (c) 2025 В. О. Бенюк, Н. М. Гичка, І. В. Майданник, О. О. Чорна, О. А. Диндар, Т. Р. Никонюк, С. В. Бенюк https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ХРОНІЧНИЙ ЕНДОМЕТРИТ, СD 138 ТА ПОВТОРНІ НЕВДАЧІ ІМПЛАНТАЦІЇ
Мета дослідження – оцінити кореляцію між візуальними ознаками хронічного ендометриту (ХЕ) при офісній гістеро­скопії та СD 138 у діагностиці ХЕ. Матеріали та методи. Проведено проспективне дослідження з 2021 до 2023 р. у Медичному центрі репродуктивного здоров’я «Дамія», Івано-Франківськ, Україна. Офісну гістероскопію виконували як рутинну процедуру на етапі підготовки ендометрія до кріоперенесення ембріона. Проводили фото- та відеофіксацію гістероскопії. Зразки ендометрія зберігали 24 год у нейтральному буферному формаліні, а потім заливали в парафін відповідно до стандартних процедур. Статистичний аналіз проводили з використанням SPSS (Statistical Package for the Social Sciences), версія 22.0 (IBM Corp., Armonk, New York, USA). Результати дослідження та їх обговорення. Середній вік пацієнток був (32,5±1,2) року, 94 (47 %) хворих із первинним та 106 (53 %) із вторинним непліддям. За даними гістероскопії, гістологічного та імуногістохімічного аналізу, у 90 пацієнток було діагностовано ХЕ. У 50 пацієнток діагностовано ХЕ з використанням візуальних критеріїв. Цих пацієнток було розподілено на дві групи залежно від тяжкості візуальних ознак: група I (25 пацієнток) із вираженими ознаками та група II (25 пацієнток) із мінімальними або відсутніми ознаками. До групи I ми включили пацієнток із трьома або більше візуальними ознаками ХЕ (вогнищеві або дифузні мікрополіпи із судинною віссю, стромальний набряк, гіперемія з великою кількістю білих плям та кровоносних судин на поверхні – «strawberry sign», а також вогнищева та дифузна гіперемія ендометрія). До групи II ми включили пацієнток лише з такими критеріями, як локальні ізольовані мікрополіпи або ізольована вогнищева гіперемія. У групі жінок із вираженими візуальними ознаками хронічного ендометриту CD 138 був позитивний у 92 % пацієнток, тоді як у ІІ групі при слабких візуальних ознаках хронічного ендометриту CD 138 був негативний у 60 % хворих. Порівняння показників CD 138 між групами пацієнток із вираженими та майже відсутніми ознаками ХЕ демонструє чітку статистично значущу кореляцію (p<0,05) між тяжкістю візуальних ознак хронічного ендометриту та показником CD 138. Інтеграція гістероскопічних знахідок з гістопатологічним та імуногістохімічним аналізом (наприклад, фарбування CD 138) може підвищити діагностичну точність і клінічні результати. Наші результати демонструють статистично значущу кореляцію між тяжкістю гістероскопічних візуальних ознак і CD 138, що свідчить про те, що офісна гістероскопія може слугувати надійним попереднім діагностичним інструментом для ХЕ. Висновки. Офісна гістероскопія є цінним інструментом для діагностики ХЕ, пропонуючи мінімально інвазивний і економічно ефективний метод оцінки порожнини матки. Наше дослідження демонструє значущу кореляцію (p<0,05) між тяжкістю візуальних ознак, спостережених під час гістероскопії, та CD 138, що підсилює діагностичну цінність гістероскопічних критеріїв для ХЕ. На основі наших результатів наявність трьох із п’яти цих візуальних ознак є достатньою для встановлення гістероскопічного діагнозу ХЕ.
Авторське право (c) 2025 А. В. Бойчук, Н. В. Коцабин, О. М. Якимчук, Ю. Б. Якимчук https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
АНАЛІЗ СТРЕС-ІНДУКОВАНИХ ЕФЕКТІВ ПОРУШЕННЯ МЕНСТРУАЛЬНОЇ ФУНКЦІЇ У ЖІНОК РЕПРОДУКТИВНОГО ВІКУ
Мета дослідження – встановити характер та силу кореляційних зв’язків між рівнем психологічного стресу, пов’язаного з COVID-19, та параметрами менструального циклу в жінок репродуктивного віку. Матеріали та методи. Спостережне дослідження було проведено у формі розробленої нами анкети: «Вплив стресу, пов’язаного з COVID-19, на менструальний цикл». Психічний стан жінок оцінювали за допомогою Шкали сприйняття стресу (PSS-10). Наступним етапом було статистичне визначення наявності кореляційних зв’язків між стресорним фактором та відхиленнями від нормальних параметрів менструального циклу, що здійснювали з використанням програмного забезпечення Statistica 10. Результати дослідження та їх обговорення. У дослідженні взяли участь 550 пацієнток репродуктивного віку. Обробка результатів кореляційного аналізу виявила різні ступені прямого, сильного взаємозв’язку між усіма параметрами менструального циклу та рівнем стресу. Стрес переважно впливає на об’єм менструальної крововтрати: потребу зміни гігієнічних засобів вночі під час менструації (GC = 1.00) та наявність згустків крові >1 см у менструальних виділеннях (GC = 0.99), а також на регулярність менструального циклу (GC = 0.98). Найменший вплив стресорного чинника відзначено на тривалість менструального циклу (SROC = 0.77). Висновки. Підвищений рівень психологічного стресу корелює з більшим вираженням змін менструального циклу. Необхідні подальші дослідження стрес-індукованих порушень менструального циклу та довгострокових наслідків цих змін.
Авторське право (c) 2025 М-М. О. Стецевич, Л. М. Маланчук https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
КЛІНІКО-СОНОГРАФІЧНІ МАРКЕРИ ДЕФЕКТУ ПІСЛЯОПЕРАЦІЙНОГО РУБЦЯ НА МАТЦІ: ОЦІНКА В ІНТЕРГЕНЕТИЧНОМУ ІНТЕРВАЛІ
Мета дослідження – розробити алгоритм сонографічної діагностики локального витончення рубця на матці поза вагітністю та представити можливість використання значень товщини залишкового міометрія для прогнозування наявності «ніші» та розробки скринінг-програм. Матеріали та методи. Сформовано три досліджувані групи: перша група включала 60 пацієнток з абдомінальним розродженням в анамнезі, із симптомокомплексом «оперованої матки»; друга група – 60 пацієнток із кесаревим розтином в анамнезі, без характерної патологічної симптоматики, контрольна група – 30 умовно здорових пацієнток, які проходили планову прегравідарну підготовку до майбутньої вагітності. Проведено трансвагінальне ультразвукове сканування, доплерометрію судин матки та перфузії тканин у ділянці післяопераційного рубця, застосовано компресійну соноеластографію. Результати дослідження та їх обговорення. Отримані статистичні розрахунки дозволили виділити предиктори, доцільні при формуванні груп ризику пацієнток, де необхідною є ретельна оцінка післяопераційного рубця на матці на преконцепційному етапі: ожиріння (ОR=2,51), метаболічні порушення (цукровий діабет, тиреоїдопатії) (ОR=3,25), паритет кесаревих розтинів (>2 КР) (ОR=2,85), аденоміоз матки, зовнішній ендометріоз (ОR=3,51), симптомокомплекс «оперованої матки» (ОR=17,96) і також візуалізація «ніші» (ОR=11,67). Ультразвукова оцінка дозволила представити параметри залишкової товщини міометрія >3 мм у першій групі – у 19 (38,0 %) сонограмах із 50 випадків та у другій групі – у 13 спостереженнях (72,2 %) із 18 епізодів витончення післяопераційного рубця. Варто відмітити додаткові сонографічні критерії неспроможності рубця на матці, перш за все у пацієнток першої групи, серед яких: деформацію зовнішнього контуру матки – в 11 випадках (22,0 %), витончення міометрія в її верхівці <2,0 мм – у 6 сонограмах (12,0 %), порушення перфузії кровопостачання в ділянці рубця – у 21 спостереженні (42,0 %), рідинні включення (дрібні кісти) – у 17 сонограмах (34,0 %). Висновки. Ретельна оцінка ділянки рубця із застосуванням сонографії, доплерометрії та еластометрії дозволяє провести глибоку оцінку ділянки післяопераційного рубця та на етапі прегравідарної підготовки виокремити основні маркери прогнозування імовірності акушерських ускладнень. При візуалізації залишкової товщини міометрія <3 мм, особливо при поєднанні з додатковими ознаками неспроможності рубця (деформація зовнішнього контуру матки, витончення міометрія у її верхівці <2,0 мм, порушення перфузії кровопостачання в ділянці рубця, рідинні включення) зростає ризик недоношування – у 4,3 раза, низької плацентації та передлежання плаценти – у 4,8 раза, прирослої плаценти у ділянці рубця, маткової кровотечі – у 13,6 раза.
Авторське право (c) 2025 М.-В. І. Шутак, О. М. Макарчук https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
МЕТАБОЛІЧНИЙ ТА РЕПРОДУКТИВНИЙ ПІДТИПИ СИНДРОМУ ПОЛІКІСТОЗНИХ ЯЄЧНИКІВ ТА ЇХ КЛІНІЧНЕ ЗНАЧЕННЯ
Мета дослідження – оцінити клінічні, дерматологічні та гормональні особливості різних субтипів синдрому полікістозних яєчників (СПЯ) та визначити їхній зв’язок з ефективністю контрольованої оваріальної стимуляції. Матеріали та методи. Досліджено 90 жінок зі СПКЯ, розподілених на дві групи: метаболічний субтип (СПКЯ у поєднанні з метаболічним синдромом, n=46) та репродуктивний субтип (чистий СПКЯ, n=44). Проаналізовано показники оваріальної стимуляції (тривалість, доза гонадотропінів, кількість ооцитів, частка MII, індекс чутливості яєчників – OSI), гормональний профіль (ЛГ, ФСГ, ЛГ/ФСГ, естрадіол, пролактин, загальний та вільний тестостерон, АМГ) та дерматологічні ознаки гіперандрогенії. Результати дослідження та їх обговорення. Метаболічний субтип СПКЯ характеризувався значно більшою частотою дерматологічних проявів гіперандрогенії: гірсутизм виявляли у 73,91 % пацієнток (у 1,5 раза частіше, ніж при чистому СПКЯ), а acanthosis nigricans – у 43,48 % (у 2,7 раза частіше). Середній бал гірсутизму був у 1,4 раза вищим. Ці зміни супроводжувалися підвищенням загального та вільного тестостерону, ЛГ, співвідношення ЛГ/ФСГ та АМГ. Пацієнтки метаболічного підтипу мали гірші показники оваріальної відповіді: тривалість стимуляції була більшою, а чутливість яєчників (OSI) – у 1,34 раза нижчою. Частка зрілих ооцитів MII була зниженою (62,4 % проти 74,7 %), що свідчить про погіршення якості фолікулогенезу на тлі метаболічних порушень. Висновки. Метаболічний субтип СПКЯ асоціюється із більш вираженими дерматологічними проявами гіперандрогенії, глибшими гормональними порушеннями та зниженими показниками оваріальної відповіді. Наявність acanthosis nigricans та високих балів гірсутизму може розглядатися як клінічний предиктор менш сприятливої чутливості яєчників до КОС і нижчої частки зрілих ооцитів. Одержані результати підкреслюють необхідність персоналізованого підходу до лікування пацієнток зі СПКЯ із врахуванням їхнього субтипу.
Авторське право (c) 2025 С. В. Хміль, Ю. Б. Правак, С. О. Галникіна, А. С. Хміль Досвальд, М. С. Хміль https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ГОМЕОКІНЕТИЧНА КЛАСИФІКАЦІЯ МЕНОПАУЗАЛЬНОГО СИНДРОМУ З УРАХУВАННЯМ «ВЕГЕТАТИВНОГО ПАСПОРТА» І ФОРМИ КОМОРБІДНОСТІ
Мета дослідження – розробка гомеокінетичної класифікації менопаузального синдрому (МПС) з урахуванням «вегетативного паспорта» і форми коморбідності. Матеріали та методи. Базові результати для класифікації МПС отримані на клінічних кафедрах ДНМУ та у МРЦ «Драйв-Медікал» у 65 жінок в менопаузі. 47 практично здорових жінок склали контрольну групу. Пацієнти з МПС були поділені на дві групи згідно з даними спектрального аналізу серцевого ритму (САСР) та автоматизованого визначення «вегетативного паспорта». Вегетативну дисфункцію оцінювали за індексом симпато-вагусного балансу, використовуючи комп’ютерний електрокардіограф «ANS-Pro». Форму коморбідності встановлювали за рівнем внутрішньоклітинного кальцію у волоссі (МАВ-діагностика). Статистичну обробку отриманих результатів дослідження проведено за допомогою варіаційного, непараметричного, кореляційного, регресивного, одно- й багатофакторного дисперсійного аналізу (програми «Microsoft Excel» і «Statistica-Stat-Soft», США). Результати дослідження та їх обговорення. Проведені дослідження дозволили сформулювати ваготонічний та симпатотонічний гомеокінез, форму МПС і коморбідності. Симпатотоніки схильні до кальцій-надлишкової коморбідності (атеросклероз), окисних пошкоджень, домінування катаболічних гормонів, ацидозу, що формує МПС із відносною естрогеновою недостатністю. Ваготоніки схильні до кальцій-дефіцитної коморбідності (остеопороз), автоімунної агресії, домінування анаболічних гормонів, алкалозу, що формує МПС з абсолютною естрогеновою недостатністю. Запропонована гомеокінетична класифікація враховує «вегетативний паспорт», форму коморбідності, порушення параметрів гомеокінезу. Висновки. З урахуванням гомеокінетичної класифікації МПС розроблено клінічні тести визначення «вегетативного паспорта», форми соматогенії та типових клінічних синдромів органної недостатності (ТКСОН), що дозволяє складати реабілітаційний діагноз і передбачати реабілітаційну тактику.
Авторське право (c) 2025 О. В. Литвинова, О. П. Сокрут, І. Р. Мисула, В. М. Сокрут, М. В. Сокрут, А. Г. Муллахметов https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ОКСИТОЦИН: ЕФЕКТИ Й РИЗИКИ У ВАГІТНОЇ ЖІНКИ
Мета дослідження – проаналізувати дані літератури щодо властивостей широко вживаного в акушерській і гінекологічній практиці препарату “окситоцин”. Доведено його роль нейромедіатора із суттєвим впливом майже на всі органи та системи, на соціальну, поведінкову, ментальну реакції особистостей. В акушерській практиці його призначають за протоколом, але багато деталей суперечать даним інструкцій до препарату. Практика та дані літератури свідчать про необхідність подальших досліджень щодо мінімальних ефективних доз, шляху введення, впливу окситоцину на матір і плід. Висновок. Необхідність впровадження питання пошуку оптимальних схем окситоцину, які дозволять мінімізувати ризики гіперстимуляції, забезпечуючи при цьому ефективність терапії.
Авторське право (c) 2025 В. Ф. Нагорна, Т. А. Куліш, Р. Г. Бічевська https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ФУНКЦІОНАЛЬНІ КІСТИ ЯЄЧНИКІВ І РЕПРОДУКТИВНЕ ЗДОРОВ’Я
Мета дослідження – провести порівняльний аналіз параметрів репродуктивного та соматичного здоров’я у молодих жінок із доброякісними пухлиноподібними утвореннями яєчників та визначити патогенетичні аспекти їх формування. Матеріали та методи. Проведено ретроспективний аналіз 3564 форм медичної документації пацієнток репродуктивного віку, які перебували на лікуванні у гінекологічному відділенні або були консультовані у Центрі планування сім’ї з приводу гінекологічної патології, з них у 268 випадках було діагностовано функціональні кісти та доброякісні пухлиноподібні утворення яєчників (7,5 %). Для виокремлення прогностичних факторів ризику розвитку функціональних кіст та доброякісних пухлинних утворень яєчників ретроспективно проведено аналіз анамнестичних, клінічних та ехографічних даних у трьох досліджуваних групах: I група – 192 пацієнтки з функціональними кістами яєчників (71,6 %) (фолікулярна кіста, кіста жовтого тіла, параоваріальна кіста); ІІ група – 76 пацієнток (28,4 %) із доброякісними пухлиноподібними утвореннями яєчників (проста (серозна) кіста, ендометріоз яєчника, муцинозна кіста, дермоїдна кіста); група контролю – 50 умовно здорових жінок. Результати дослідження та їх обговорення. Встановлено статистичні відмінності по групах щодо таких параметрів, як патологічний пубертат (χ2=5,19, р<0,02), овуляторна дисфункція (χ2=7,10, р<0,001), синдром полікістозних яєчників (СПКЯ) (χ2=18,65, р<0,001) з домінуванням гіперандрогенних станів (χ2=4,37, р<0,04) та олігоменореї (χ2=6,36, р<0,01) у пацієнток І групи. У 91 пацієнтки (34,0 %) констатовано надлишкову масу та ожиріння (у І групі у 1,7 раза частіше), у кожному п’ятому спостереженні – низький індекс маси тіла та захворювання щитоподібної залози (52 – 19,4 %), що демонструє формування у даної категорії жінок метаболічно-гормональних порушень. У структурі соматичних та гінекологічних захворювань привертають увагу висока частка перенесених гострих респіраторних захворювань, вірусних інфекцій, запальні процеси нижнього відділу репродуктивного тракту та передракові патологічні стани шийки матки із запальним компонентом. Безпліддя є домінуючим у симптоматиці функціональних кіст (40,6 %). Виокремили комплекс предикторів формування функціональних кіст: інфекції дитячого віку та гострі вірусні захворювання (OR=3,32), хронічний тонзиліт (OR=6,12), захворювання шлунково-кишкового тракту та жовчовивідних шляхів (OR=3,22), метаболічні порушення (OR=7,21), хронічні запальні процеси органів малого таза (OR=4,30), хірургічні маніпуляції на органах малого таза і придатках (OR=6,60), синдром полікістозних яєчників (OR=67,15), штучне вигодовування при попередніх вагітностях або короткий період лактації (OR=5,30), куріння (OR=2,45). Висновки. Оцінка клінічної симптоматики у пацієнток із функціональними кістами дозволила представити високу частку безпліддя, порушення становлення репродуктивної функції (χ2=5,19, р<0,02) та розладів менструального циклу за типом ановуляції (χ2=7,10, р<0,001), олігоменореї (χ2=6,36, р<0,01) та гіперандрогенних станів (χ2=4,37, р<0,04), маніфестації симптомів синдрому полікістозних яєчників (χ2=18,65, р<0,001). На основі проведеного дослідження подано багатосторонню характеристику соматичного та репродуктивного здоров’я жінок із кістами та доброякісними пухлинними утвореннями яєчників, також систематизовано чинники ризику розвитку функціональних кіст у молодих жінок: патологічний пубертат, інфекції дитячого віку, захворювання шлунково-кишкового тракту та жовчовивідних шляхів, метаболічні порушення, хронічні запальні процеси органів малого таза, операції на придатках, синдром полікістозних яєчників.
Авторське право (c) 2025 В. В. Мохній, О. М. Макарчук https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
СУЧАСНІ ПІДХОДИ ДО ДІАГНОСТИКИ Й ЛІКУВАННЯ ХРОНІЧНОГО ЕНДОМЕТРИТУ ТА ЇХНІЙ ВПЛИВ НА ФЕРТИЛЬНІСТЬ
Мета роботи – узагальнити сучасні дані літератури щодо патогенезу, діагностичних методів та лікування хронічного ендометриту, а також проаналізувати його вплив на фертильність жінки. Матеріали та методи. Проведено систематичний огляд та порівняльний аналіз наукових публікацій із наукометричних баз PubMed, Google Scholar, ResearchGate, а також сучасних літературних джерел за останні п’ять років, що стосуються хронічного ендометриту та його впливу на репродуктивну функцію жінок. Результати дослідження та їх обговорення. У статті представлено узагальнені сучасні дані щодо хронічного ендометриту як важливого клінічного стану, що має суттєве медико-соціальне значення через зростання поширеності та доведений вплив на репродуктивне здоров’я жінок. Хронічний ендометрит характеризується запаленням ендометрія, що змінює його структуру, знижує рецептивність та перешкоджає успішній імплантації як у природних циклах, так і в програмах допоміжних репродуктивних технологій. Метою оглядової роботи є систематизація даних літератури щодо патогенезу, діагностичних можливостей та лікувальних стратегій при хронічному ендометриті, а також оцінка його впливу на фертильність. Проведено аналіз публікацій за останні п’ять років, що висвітлюють роль мікробіому, локальної імунної відповіді, морфологічних змін ендометрія та ефективність сучасних схем терапії. Висновки. Хронічний ендометрит є важливим фактором порушення репродуктивної функції, що асоціюється зі зниженням рецептивності ендометрія, імплантаційного потенціалу та результатів природного й допоміжного запліднення. Ранні, чутливі й комплексні методи діагностики значно підвищують ймовірність своєчасного виявлення захворювання. Адекватне та персоналізоване лікування, спрямоване на відновлення мікробіому, усунення запалення та покращення функціональної здатності ендометрія, демонструє суттєве підвищення шансів настання вагітності.
Авторське право (c) 2026 С. В. Хміль, С. С. Кротік, А. С. Хміль Досвальд https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ОСОБЛИВОСТІ ПЕРЕБІГУ ЕНДОМЕТРІОЗУ В ЖІНОК З ЕНДОМЕТРІОМАМИ ЯЄЧНИКІВ ТА ВПЛИВ НА РЕПРОДУКТИВНУ ФУНКЦІЮ
Мета дослідження – порівняти особливості перебігу ендометріозу та впливу на репродуктивну функцію за даними ретроспективного аналізу в пацієнток з ендометріомами яєчників із використанням хірургічного лікування та без нього. Матеріали та методи. Проведено ретроспективний аналіз медичних карток стаціонарних пацієнток у медичному центрі «Інномед». До дослідження було включено 140 жінок репродуктивного віку, які проходили лікування з приводу ендометріом яєчників. Було сформовано чотири групи: до першої (n=41) увійшла 41 пацієнтка з ендометріомами яєчників, яким було виконано лапароскопічну цистектомію із призначенням агоністів рилізинг-гормону, до другої – 37 пацієнток без призначення а-ГнРГ після лапароскопічної цистектомії. Третю групу сформували 32 пацієнтки з ендометріомами яєчників без хірургічного лікування. Четверта група – контрольна (30 жінок репродуктивного віку з безпліддям трубного генезу). Досліджено вік, тривалість та форму безпліддя, основні клінічні ознаки ендометріозу, рецидиви ендометріом, проведено порівняння між групами пацієнток з ендометріомами яєчників із застосуванням хірургічного лікування та без нього. Результати дослідження та їх обговорення. Вік жінок становив від 25 до 37 років, а тривалість безпліддя від 1 до 8 років. Ризик виникнення рецидиву ендометріом зростав з часом, було зафіксовано значно вище значення через 2 роки. Через 1 рік після оперативного втручання у першій групі жінок з ендометріомами яєчників цей показник дорівнював 9,76 %, а в другій групі – 29,73 %. Через 2 роки після хірургічного лікування частота рецидивів ендометріом яєчників складала 17,07 % у першій та 40,54 % у другій основних групах дослідження. Висновки. На підставі проведеного аналізу встановлено, що призначення агоністів ГнРГ перед лапароскопічною цистектомією ендометріоми сприяє зниженню частоти рецидивів протягом 1–2 років після операції та покращує клінічні симптоми, хоча супроводжується певним зниженням оваріального резерву. У пацієнток, яким виконували лише лапароскопічну цистектомію, частота рецидивів була вищою, а зниження оваріального резерву подібним. Жінки без хірургічного лікування мали вираженіші прояви ендометріозу та зниження оваріального резерву, що пов’язано з тривалим негативним впливом ендометріоми на тканину яєчника.
Авторське право (c) 2026 О. В. Булавенко, Ю. Ю. Лепетенко https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
КЛІНІЧНЕ ЗНАЧЕННЯ ТА ДІАГНОСТИКА ПОРУШЕНЬ СЕРЦЕВОГО РИТМУ ПЛОДА
Мета дослідження – оцінка спектра фетальних порушень ритму серця з визначенням можливих причин їх розвитку та наслідків для новонародженого, а також діагностична цінність оцінки функціональних порушень у системі «мати – плацента – плід». Матеріали та методи. Було обстежено дві групи пацієнток, де за основу взято оцінку медичної документації, історій пологів, сонографічних протоколів та карти новонароджених: 96 вагітних з одноплідною вагітністю та порушенням серцевого ритму формували основну групу, а 40 пацієнток із фізіологічним перебігом вагітності та задовільним внутрішньоутробним станом плода – групу порівняння. Результати дослідження та їх обговорення. Структура варіантів дизаритмії плода: 27 випадків (28,1 %) складали тахіаритмії, брадіаритмії або нестійкі екстрасистоли, стійке порушення серцевого ритму (більше 10 хв) за типом брадикардії відзначили у 41 (42,7 %) спостереженні, у 28 (29,2 %) випадках верифікували тахікардії. Фактори ризику розвитку фетальних аритмій нечисленні, треба відзначити низьку асоціативну залежність із соматичною патологією матері, віком та паритетом вагітності, проте гостра вірусна інфекція, перенесена під час вагітності (49,0 %; ОR=3,30; χ2 – 7,10; р<0,01), імунозапальні (21,9 %; ОR=10,92; χ2 – 6,45; р<0,01) та хронічні запальні захворювання матері (44,8 %; ОR=3,82; χ2 – 7,91; р<0,01), герпесвірусна інфекція (25,0 %; ОR=13,0; χ2 – 8,09; р<0,01) є провідними тригерними факторами розвитку аритмій. В основній групі у більшості випадків вагітність завершилася народженням живого новонародженого (90,6 %), у 24,1 % було прийнято рішення про елективне розродження, у 9,4 % зафіксовано антенатальну загибель плода, ранню неонатальну смерть – у 12,6 %. Із оцінкою за Apgar <6 балів народилися 17 новонароджених (19,5 %), у відділення інтенсивної терапії переведено 39,1 %, масу новонароджених <10 процентиля відзначено у 29,9 %, <3 процентиля – у 12,6 %. Висновки. Варіанти фетальних аритмій, які поєднуються із внутрішньоутробним інфікуванням, водянкою плода, затримкою росту плода, несуть найбільш вагомий тягар щодо негативних перинатальних наслідків. У випадку ранньої маніфестації аритмії (до 28 тижнів гестації) відзначено вкрай високий ризик швидкого розвитку недостатності кровообігу та антенатальної загибелі плода.
Авторське право (c) 2026 Н. К. Цинцадзе, О. М. Макарчук https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ОРГАНІЗАЦІЙНО-СТАТИСТИЧНИЙ АНАЛІЗ КАДРОВОЇ ТА КВАЛІФІКАЦІЙНОЇ СТРУКТУРИ АКУШЕРСЬКО-ГІНЕКОЛОГІЧНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ
Мета дослідження – оцінити динаміку, структуру та регіональні особливості кадрового та кваліфікаційного складу акушерсько-гінекологічної служби України у 2015–2024 рр. Матеріали та методи. У роботі використано офіційні статистичні дані щодо чисельності лікарів акушерів-гінекологів у регіонах України, а також їх розподілу за кваліфікаційними категоріями (вища, І, ІІ). Методи дослідження: статистичний, аналітичний, порівняльний, структурний та організаційно-менеджментний аналіз. Проводили оцінку динаміки абсолютних показників, питомої ваги кваліфікаційних категорій і регіонального кадрового розподілу. Результати дослідження та їх обговорення. Встановлено стійку тенденцію до зменшення загальної чисельності лікарів акушерів-гінекологів у більшості регіонів України протягом досліджуваного періоду. Одночасно відзначено зниження частки лікарів із вищою кваліфікаційною категорією, що може свідчити про деградацію кадрового потенціалу та старіння професійних кадрів. Регіональний аналіз виявив суттєві диспропорції між областями, що створює нерівність у доступі до спеціалізованої допомоги для жінок. Отримані результати підкреслюють необхідність перегляду кадрової політики й системи післядипломної освіти. Висновки. У 2015–2024 рр. чисельність лікарів акушерів-гінекологів в Україні скоротилася з 11 650 до 9 311 осіб, що відповідає зниженню на 20,1 %. Протягом цього періоду кількість лікарів із І кваліфікаційною категорією зменшилась на 49,9 %, із ІІ категорією – на 46,4 %, тоді як частка фахівців із вищою категорією зросла з 35,0 до 44,0 %, що відображає старіння кадрового складу та скорочення притоку молодих спеціалістів. Виявлені тенденції свідчать про погіршення кад­рової стійкості акушерсько-гінекологічної служби та необхідність перегляду державної кадрової політики, з акцентом на підготовку та закріплення молодих кадрів.
Авторське право (c) 2026 П. Ю. Токар https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
СТАТЕВІ ТА ВІКОВІ ОСОБЛИВОСТІ РІВНЯ ЕНДОТЕЛІНУ-1 У ДІТЕЙ, ІНФІКОВАНИХ SARS-COV-2
Мета дослідження − встановити вікові та статеві особливості рівня ентоделіну-1 (ЕТ-1) у дітей із коронавірусною хворобою (COVID-19) та мультисистемним запальним синдромом (MIS-C). Матеріали та методи. У дослідження включено 200 дітей із COVID-19 та 40 дітей із MIS-C. Середній вік пацієнтів із COVID-19 становив 3,00 (0,75; 9,00) роки, у групі MIS-C – 7,50 (3,88; 10,00) року (p<0,05). За статевим розподілом групи не відрізнялися (p>0,05). Концентрацію ЕТ-1 визначали методом імуноферментного аналізу з використанням тест-системи Human ET-1 (Endothelin-1) ELISA Kit. Результати дослідження та їх обговорення. Встановлено, що рівень ендотеліну-1 (ЕТ-1) у дітей із MIS-C (25,76 (18,41; 33,75) пг/мл) достовірно перевищував значення у дітей із гострою інфекцією SARS-CoV-2 (9,95 (5,66; 12,96) пг/мл) (р<0,001). У групі MIS-C хлопчики мали статистично вищі рівні ЕТ-1 порівняно з дівчатками – 31,50 (22,27; 39,75) пг/мл та 15,22 (10,43; 22,09) пг/мл відповідно (p<0,05). У групі COVID-19 статевих відмінностей не виявлено (р>0,05). У пацієнтів із COVID-19 встановлено зростання рівня ЕТ-1 із віком обстежених (B=1,34; SE=0,66; p=0,047). У дітей із MIS-C як чоловіча стать (B=-25,41; SE=8,06; p=0,007), так і старший вік (B=11,10; SE=3,14; p=0,003) асоціювалися з вищими концентраціями ЕТ-1. Висновки. Результати дослідження достовірно засвідчують вищі рівні ЕТ‑1 у дітей із MIS‑C порівняно з пацієнтами з COVID‑19. Отримані дані підкреслюють важливу роль статевих та вікових факторів у формуванні ендотеліальної дисфункції у дітей із COVID-19 та MIS‑C, що може мати практичне значення для прогнозування ендотеліального ураження у пацієнтів дитячого віку.
Авторське право (c) 2026 К. В. Козак, Г. А. Павлишин https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Мета дослідження – оскільки у більшості хворих із викривленням хребта ознаки сколіотичної хвороби не діагностуються при рутинних методах обстеження, вважаємо за потрібне звертати увагу на ранні, на перший погляд незначні ознаки деформацій хребта, особливо у дівчаток пубертатного віку на фоні дисплазії сполучної тканини з метою ранньої діагностики та лікування. Матеріали та методи. Ретельно вивчено стаціонарну та амбулаторну документацію дитини. Поставу оцінювали при огляді хребта спереду, збоку, ззаду, перевіряли тест Адамса. Стан суглобів та сполучної тканини вивчали за допомогою клінічних ознак відповідно до тестів Бейтона, оцінювали великі та малі критерії недиференційованої дисплазії сполучної тканини. Шкірні покриви досліджували та оцінювали за правилом «АКОРД». Рентгенологічне обстеження – стандартне обладнання. Магнітно-резонансне обстеження – апарат TOSHIBA VANTAGE 1,5T із використанням комбінацій стандартних імпульсних послідовностей без внутрішньовенного посилення. Обстеження проведено на комп’ютерному томографі SOMATOD GO NOV нативно. Результати дослідження та їх обговорення. Описано клінічний випадок швидкого прогресування сколіозу III ступеня протягом 8 років на фоні недиференційованої дисплазії сполучної тканини у дівчини віком 18 років. Критеріями диспластичних змін також були міопія, надмірна рухливість наколінників, двобічна плоскостопість, надмірна рухливість суглобів верхніх кінцівок. Шкірними проявами дисплазії були множинні дрібні, доброякісні невуси на шкірі голови, обличчя, шиї. Невуси середніх розмірів спини локалізувалися вздовж хребта справа в зоні аномального сегмента хребта Th 5–7 на відстані 2–3 сегментів. Діагноз: правобічний ідіопатичний грудний сколіоз III ст.; дегенеративні зміни поперекового відділу хребта; розлади статики та динаміки хребта; деформація грудної клітки з утворенням реберно-хребтового горба справа зі стійкими функціональними розладами; ДН II ст.; двобічна плоскостопість I ст.; множинні дрібні доброякісні шкірні невуси; синдром гіпермобільності суглобів; міопія середнього ступеня; додаткова хорда лівого шлуночка; нестабільність наколінників (підвивихи). Висновки. Гемангіоми, невуси, що локалізуються на шкірі вздовж хребта, можна вважати ранніми ознаками аномального сегмента хребта з подальшим розвитком сколіозу. Недиференційована дисплазія сполучної тканини є обтяжуючим фактором сколіотичної хвороби.
Авторське право (c) 2026 М. Д. Процайло, О. М. Процайло, Я. В. Рогальська, Н. Ю. Щербатюк, І. М. Горішний https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ГАЛІТОЗ ЯК ДОДАТКОВИЙ КЛІНІЧНИЙ МАРКЕР СТРЕПТОКОКОВОГО ТОНЗИЛІТУ В ДІТЕЙ: АМБУЛАТОРНЕ СПОСТЕРЕЖЕННЯ
Мета дослідження – оцінити клінічну значущість галітозу як додаткового маркера стрептококового тонзиліту в дітей віком від 3 до 18 років, зокрема його кореляцію з підтвердженою інфекцією, викликаною β-гемолітичним стрептококом групи А (ГБСА). Матеріали та методи. У період із січня до травня 2025 р. було обстежено 279 дітей із симптомами гострого або хронічного тонзилофарингіту. Клінічне обстеження включало оцінку галітозу та експрес-тест на антиген ГБСА. Пацієнтів із нестрептококовими або не пов’язаними захворюваннями було виключено. Результати дослідження та їх обговорення. Із 190 дітей із підтвердженою стрептококовою інфекцією галітоз спостерігали у 128 (67,4 %). Симптом був найбільш поширений при фолікулярному (89,3 %) та лакунарному (78,5 %) тонзиліті, а також під час загострення хронічного тонзиліту (81 %). Найвищу поширеність спостерігали у дітей віком 7–10 років (73,2 %). Інтенсивність галітозу була помірною у 50,8 % та вираженою у 27,3 % випадків. Встановлено сильну кореляцію між галітозом та позитивними результатами експрес-тесту на стрептокок (87,5 % випадків галітозу були ГБСА-позитивними) порівняно з 36 % серед вірусних випадків. Висновки. Галітоз може бути цінним, легко виявлюваним маркером стрептококового фаринготонзиліту в дітей, особ­ливо в умовах обмежених діагностичних ресурсів. Його інтеграція в клінічні алгоритми може покращити раннє виявлення бактеріальних інфекцій і сприяти раціональному призначенню антибіотиків, підтримуючи зусилля щодо зниження антибіотикорезистентності.
Авторське право (c) 2026 Я. Д. Бондаренко, Н. О. Шушляпіна https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ФАКТОРИ РИЗИКУ ТА ПЕРЕБІГ РАННЬОГО НЕОНАТАЛЬНОГО ПЕРІОДУ В НОВОНАРОДЖЕНИХ ІЗ ЗАТРИМКОЮ РОСТУ ПЛОДА
Мета дослідження – оцінити основні предиктори формування затримки росту плода (ЗРП) та структуру захворюваності новонароджених у взаємозв’язку з імовірним ризиком виникнення критичних станів. Матеріали та методи. Проведено проспективне клінічне дослідження та оцінку стану новонароджених у двох дослідних групах: І група – 66 вагітних, де вагітність ускладнилася розвитком ранньої затримки росту плода, та їх новонароджених; ІІ група – 84 жінки, де вагітність ускладнилася пізньою формою затримки росту плода, та їх новонароджені. Контрольну групу сформували 40 умовно здорових вагітних жінок із фізіологічним перебігом вагітності та народжених ними дітей. Аналіз отриманих параметрів проводили з використанням пакета статистичних програм Statistica 7.0 (StatSoft Inc., США). Результати дослідження та їх обговорення. Основні антенатальні фактори ризику включали відомі екстрагенітальні причини та ускладнення вагітності (анемія, надлишкова вага, АГ та прееклампсія, гестаційний діабет та гострі респіраторні вірусні інфекції тощо). Ряд гестаційних ускладнень реєстрували достовірно частіше у І групі, найбільш рельєфно у випадку поєднання недоношеності й ЗРП, де домінувала частка ускладнень неонатального періоду при гестаційному терміні <30 тижнів вагітності. Середня оцінка за шкалою APGAR на першій хвилині не перевищувала 7,0 балів у 119 (79,3 %) випадках. Статистичні відмінності по групах демонстрували такі параметри, як оцінка за шкалою APGAR <7 балів (χ2=16,97, р<0,001), транзиторні зміни з боку серцево-судинної системи (χ2=24,90, р<0,001), синдром гострого ушкодження нирок (χ2=4,82, р<0,001), а також метаболічні маркери (поліцитемія, гіпопротеїнемія, гіпонатріємія, гіперкаліємія) (χ2=18,81, р<0,001). Значущими факторами, що асоціюються з антенатальним та інтранатальним порушенням стану плода та патологічним перебігом неонатального періоду, є рання форма затримки росту плода, недоношеність і передчасні пологи (OR – 16,86), перенесені гострі респіраторні інфекції під час даної вагітності, особливо у першій її половині (OR – 2,43), анемія вагітних (OR – 2,27), зміна об’єму навколоплідних вод (олігогідроамніон) (OR – 2,12), поєднання ЗРП із гестаційною гіпертензією та прееклампсією (OR – 3,12), швидкий розвиток декомпенсованої плацентарної дисфункції та прогресування критичних параметрів доплерометрії (OR – 4,93). Висновки. Затримка росту плода негативно впливає на перебіг постнатальної адаптації, збільшує частоту і розширює структуру патологічних станів та метаболічних дисфункцій неонатального періоду, особливо у групі новонароджених із гестаційним терміном 22–30 тижнів, де дизадаптаційні синдроми проявляються високою частотою інтранатальної асфіксії, патологічної гіпербілірубінемії, перинатального ураження центральної нервової системи, гострою наднирковозалозною недостатністю, інфекцією перинатального періоду. Багатофакторний статистичний аналіз дозволив встановити основні предиктори імовірності критичного стану новонародженого, де важливими є гестаційний вік при народженні 22–30 тижнів (OR – 16,62), рання форма затримки росту плода (OR – 4,17), вихідні показники маси тіла <3 процентиля (OR – 2,54), поєднання з гестаційною гіпертензією та прееклампсією (OR – 3,12), розродження на тлі критичних параметрів доплерометрії (OR – 4,93).
Авторське право (c) 2026 Ю. О. Яроцька, Р. Ю. Яроцький https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ОСОБЛИВОСТІ НАДАННЯ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ НОВОНАРОДЖЕНИМ В ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОМУ ОБЛАСНОМУ ПЕРИНАТАЛЬНОМУ ЦЕНТРІ
Мета дослідження – оцінити роботу неонатологічної служби в комунальному неприбутковому підприємстві «Івано-Франківський обласний перинатальний центр Івано-Франківської обласної ради» (КНП «ІФ ОПЦ ІФ ОР») на основі аналізу основних показників упродовж останніх шести років та виокремити можливості вдосконалення надання медичної допомоги новонародженим. Матеріали та методи. Проведено ретроспективний аналіз таких показників роботи відділення інтенсивної терапії новонароджених КНП «ІФ ОПЦ ІФ ОР», як народжуваність, захворюваність, неонатальна смертність, за період 2019–2024 рр. Результати досліджень та їх обговорення. Аналіз рівня народжуваності в КНП «ІФ ОПЦ ІФ ОР» продемонстрував зниження на 26,9 % за досліджуваний період. Це корелює із загальнонаціональною тенденцією до зменшення народжуваності в Україні. Частка передчасно народжених дітей залишається стабільно високою та перебуває в межах 9,58–12,05 %. Це підкреслює збереження високого рівня складності випадків, які обслуговує центр. У структурі захворюваності доношених новонароджених у 2024 р. переважали дихальні розлади (19,5 %), уроджені вади (14,7 %) та порушення неврологічного статусу (12,7 %). У групі передчасно народжених протягом усього періоду перед веде респіраторний дистрес-синдром (РДС), досягаючи 41,9 % у 2023 р. Домінуючою причиною неонатальної смертності залишається глибока морфофункціональна незрілість, проте відмічено позитивну динаміку зменшення випадків смерті від уроджених вад, внутрішньошлуночкових крововиливів та геморагічного синдрому. Виявлено негативну тенденцію до зростання смертності від сепсису, який у 2024 р. став провідною причиною (56 %) смерті серед недоношених новонароджених. Крім того, зросла частка смертності серед доношених немовлят (31,3 % у 2024 р.). Проведені у 2020–2021 рр. реконструкція та оновлення матеріально-технічної бази на 65,8 % значно покращили результати виходжування. Смертність у найбільш вразливій ваговій категорії до 1000 г зменшилася більш ніж удвічі: з 63,6 % у 2019 р. до 26,7 % у 2023 р. Висновок. За останні шість років спостерігають зниження народжуваності, проте стабільна частка передчасно народжених. Завдяки інтенсивній терапії та інноваціям, значно покращилися показники виживання недоношених немовлят, знизивши неонатальну смертність. Критичною залишається боротьба із сепсисом та уродженими вадами для подальшого поліпшення результатів.
Авторське право (c) 2026 О. М. Садова, Г. А. Павлишин https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ТРАНСПЛАНТАЦІЯ ПЕЧІНКИ У ДИТИНИ ВНАСЛІДОК АТРЕЗІЇ ЖОВЧОВИВІДНИХ ШЛЯХІВ: КЛІНІЧНИЙ ВИПАДОК
Атрезія жовчовивідних шляхів – рідкісна, але загрозлива для життя уроджена вада розвитку гепатобіліарної системи, що характеризується прогресуючим облітераційним процесом жовчних проток із розвитком холестазу, біліарного цирозу та печінкової недостатності. У статті наведено клінічний випадок 14-річного хлопчика з атрезією жовчовивідних шляхів, якому у віці 2 місяців виконано операцію за методом Касаї – Танакі, а в 1 рік 3 місяці – ортотопічну трансплантацію печінки від трупного донора у зв’язку з прогресуванням печінкової недостатності. Післяопераційний період був ускладнений численними релапаротоміями, рецидивним перитонітом, сепсисом і тривалою респіраторною терапією. Згодом стан пацієнта стабілізувався. Випадок підкреслює значення ранньої діагностики, своєчасного хірургічного втручання, мультидисциплінарного ведення та індивідуалізованої імуносупресивної терапії для довготривалого виживання дітей після трансплантації печінки.
Авторське право (c) 2026 Л. В. Беш, О. І. Мацюра, З. Л. Слюзар, Д. С. Лялюк https://creativecommons.org/licenses/by/4.0