АЛЕРГІЧНИЙ РИНІТ У ДІТЕЙ І ПІДЛІТКІВ ВІКОМ 5–17 РОКІВ: КЛЮЧОВІ ЛАНКИ АТОПІЧНОГО МАРШУ, КЛІНІКО-ДІАГНОСТИЧНІ ОСОБЛИВОСТІ ТА СТРАТЕГІЇ ВЕДЕННЯ - Бондаренко, Я. Д.; Кулик, Д. Є.; Бірюкова, М. К. (Актуальні питання педіатрії, акушерства та гінекології, 2025)
Мета дослідження – комплексне вивчення алергічного риніту як одного з ключових етапів атопічного маршу у дітей та підлітків віком від 5 до 17 років на основі аналізу клінічних даних пацієнтів, включених до нашого власного дослідження. Матеріали та методи. Дане дослідження проводили із січня до квітня 2025 р. в умовах дитячого амбулаторного прийому, воно охопило 198 дітей, з яких у 42 віком 5–17 років було виявлено симптоми алергічного риніту (АР). Учасників класифіковано за віком, статтю, соціально-територіальними чинниками та клінічними особливостями для комплексного аналізу. Найбільшу поширеність (40,5 %) виявлено у віковій групі 10–13 років, що свідчить про вікову схильність. Хлопчики переважали (55 %), що відповідає світовим тенденціям раннього розвитку алергічних захворювань. Сезонний аналіз показав 60 % випадків взимку (ймовірно, через вірусні інфекції, які погіршують перебіг АР) та 40 % навесні (що корелює із впливом пилку). Переважання мешканців міста (75 %) вказує на вплив чинників навколишнього середовища, зокрема забруднення повітря. Генетична схильність мала значення: у 65 % учасників була сімейна історія алергічних захворювань, що асоціювалося із тяжчим та тривалішим перебігом. Часто спостерігали супутні захворювання: бронхіальну астму (28 %), алергічний кон’юнктивіт (32 %), атопічний дерматит (4,7 %), середній отит (18 %), синусит (12 %), аденоїдит (10 %), що підтверджує концепцію алергічної мультиморбідності. Клінічні симптоми включали серозну ринорею (90 %), чхання (81,6 %), свербіж у носі (75 %), закладеність (70 %) та офтальмологічні прояви (58,3 %), що відповідає класичній клінічній картині АР. Протокол ARIA забезпечив ефективну діагностику та стратифікацію: у 65 % виявлено персистуючий риніт, у 35 % – інтермітуючий. Результати дослідження та їх обговорення. Відповідь на лікування інтраназальними кортикостероїдами та антигістамінними препаратами була позитивною у 85 % протягом 5–7 днів, що підтверджує діагностичну цінність пробного лікування. Комбінована терапія (антигістамінні + кортикостероїди) виявилася ефективнішою: покращення якості життя на 85 % порівняно з 65 та 48 % у групах монотерапії. Вплив на психоемоційний стан був значним – порушення сну, дефіцит уваги, тривожність та депресивні симптоми негативно впливали на навчальну та соціальну функціональність. Моніторинг сатурації кисню виявив легку нічну гіпоксію у 22 %, що пов’язано з утрудненням носового дихання. Висновки. Дослідження підкреслює необхідність ранньої діагностики, персоналізованого підходу до ведення та комплексного підходу до лікування з урахуванням супутніх захворювань та психосоціальних аспектів у дітей з АР, особливо в умовах міського середовища, з генетичними та екологічними ризиками.