СТАН ГУМОРАЛЬНОГО ІМУНІТЕТУ ПРОТИ ДИФТЕРІЇ ТА ПРАВЦЯ У ДІТЕЙ ШКІЛЬНОГО ВІКУ З ІНФЕКЦІЙНОЮ ПАТОЛОГІЄЮ В УМОВАХ ПАНДЕМІЇ COVID-19 - Панченко, О. І.; Павлишин, Г. А. (Актуальні питання педіатрії, акушерства та гінекології, 2025)
Мета дослідження – оцінити рівень протидифтерійних та протиправцевих антитіл класу G у дітей шкільного віку з інфекційними захворюваннями під час пандемії COVID-19 як можливого маркера тяжкості захворювань. Матеріали та методи. Обстежено 124 дитини віком від 6 до 18 років: 62 пацієнтів із лабораторно підтвердженою інфекцією SARS-CoV-2, 32 педіатричних хворих з ознаками інфекційних захворювань та негативними лабораторними тестами на COVID-19, 30 дітей без ознак будь-якої інфекційної патології (контрольна група). Визначення рівня антитоксичних імуноглобулінів G проти дифтерії та правця проводили у всіх дітей методом імуноферментного аналізу. Оцінювали деякі лабораторні показники (С-реактивний білок (СРБ), швидкість осідання еритроцитів (ШОЕ), прокальцитонін, кількість нейтрофільних гранулоцитів, феритин, D-димер), сатурацію (SpO2), наявність дихальної недостатності, вираження та тривалість гіпертермічного синдрому. Результати дослідження та їх обговорення. У контрольній групі спостереження 96,67 % пацієнтів мали позитивний результат на наявність специфічних імуноглобулінів G до правцевого токсину, в групі дітей із проявами COVID-19 їх кількість становила 37,10 %, у групі з проявами нековідної інфекційної патології – 84,38 % (P<0,001, χ2=33,94). Кількість пацієнтів із позитивним результатом на наявність протиправцевих антитіл зменшувалась разом із зростанням тяжкості перебігу коронавірусної хвороби (P<0,001, χ2=36,11). Середній рівень імуноглобулінів (Ig) G проти токсину дифтерії у пацієнтів контрольної групи становив 0,51 [0,22; 0,81] МО/мл, у дітей із SARS-CoV-2-інфекцією – 0,19 [0,08; 0,84] МО/мл, із проявами нековідної інфекційної патології – 0,51 [0,16; 0,63] МО/мл (P=0,037, H=6,61). Середній показник протидифтерійних імуноглобулінів зменшувався разом із зростанням тяжкості перебігу коронавірусної інфекції (P<0,001, H=24,84). Кількість дітей, які потребували ревакцинації проти дифтерії, була у 7,5 раза більшою у пацієнтів із SARS-CoV-2-інфекцією, в 2,8 раза більшою в групі дітей із проявами іншої інфекційної патології порівняно з контрольною групою дітей (χ2=20,83, р<0,001). Із наростанням тяжкості перебігу SARS-CoV-2-інфекції збільшувався відсоток дітей, які потребували проведення ревакцинації проти збудника дифтерії (χ2=32,67, р<0,001). Коронавірусна інфекція, при відсутності специфічних протиправцевих імуноглобулінів та недостатньому рівні протидифтерійних антитіл, супроводжувалась більшою частотою фебрильної температури тіла та більшою тривалістю гіпертермії, вищими показниками прозапальних факторів, D-димеру, більшою частотою пневмонії та зниженням SpO2. Не було статистично достовірної відмінності між наявністю протиправцевих антитіл, кількістю протидифтерійних імуноглобулінів та тривалістю гіпертермії, кількістю дітей із фебрильною температурою тіла, показниками прозапальних маркерів, D-димеру, частотою пневмонії та зниженням SpO2 серед пацієнтів із нековідною інфекційною патологією. У групі дітей із нековідною інфекційною патологією недостатній рівень імуноглобулінів G до дифтерійного токсину супроводжувався зростанням показника феритину. Висновки. Коронавірусна інфекція у пацієнтів спостереження, особливо її тяжкий перебіг, супроводжувалась найнижчим рівнем гуморального імунітету проти дифтерії та правця. Зростання прозапальних маркерів, D-димеру, частоти пневмонії та дихальної недостатності при відсутності протиправцевих антитіл та низькому рівні протидифтерійних імуноглобулінів на фоні COVID-19 також свідчить про тяжкість перебігу даного захворювання. Зростання феритину в групі дітей із нековідною інфекційною патологією на фоні недостатніх показників імуноглобулінів G до дифтерійного токсину також вказує на тяжчий перебіг інфекційного процесу.