ОЦІНКА БІЛКОВИХ МАРКЕРІВ ЗЛОЯКІСНОГО ПОТЕНЦІАЛУ ПРИ СКЛЕРОЗУЮЧОМУ ЛІХЕНІ ВУЛЬВИ - Дунаєвська, В. В.; Шакало, І. М.; Кротевич, М. С.; Трохимович, С. С. (Медична та клінічна хімія, 2022)
Вступ. Cклерозуючий ліхен – хронічне Т-клітинне запальне захворювання шкіри зі спектром клініко-патологічних проявів невідомих етіології та патогенезу. Точні причини і патогенез склерозуючого ліхену вульви до кінця не відомі, але у виникненні цього захворювання відіграють роль автоімунні, генетичні, гормональні та інфекційні фактори, а також різна патологія нервової системи. Мета дослідження – провести імуногістохімічну оцінку та дослідження молекулярних біомаркерів p53, p16, Ki-67, які можуть вказувати на передракові зміни вульви. Методи дослідження. У дослідження було залучено 34 жінки віком від 61 до 74 років, середній вік яких на момент встановлення діагнозів склерозуючого ліхену вульви, вульварної інтраепітеліальної неоплазії та лейкоплакії вульви становив (67,2±3,7) року за даними клінічних баз Національного інституту раку і МЦ “Верум”, з типовими клінічними ознаками ураження вульви. Усім пацієнткам було проведено біопсію вульви для встановлення правильного діагнозу, уточнення діагнозу склерозуючого ліхену вульви і при діагностичній невизначеності та підозрі на неоплазію. Результати й обговорення. Проведена всім хворим біопсія показала ряд гістологічних ознак. У деяких пацієнток (79,4 %) спостерігали класичні ознаки склерозуючого ліхену вульви, іноді з ділянками виразок, які могли бути викликані подряпинами. В інших (11,8 %) діагностовано дисплазію легкого і помірного ступенів та склерозуючий ліхен вульви. Також діагностовано і плоскоклітинний рак (8,8 %). Імуногістохімічні дослідження всім хворим було проведено за аналізом імунозабарвлення молекулярних маркерів р53, Ki-67 і р16, які містяться в ядрі, їх добре вивчено при плоскоклітинному внутрішньоепітеліальному ураженні високого ступеня та диференційованій вульварній інтраепітеліальній неоплазії. Висновок. Біомаркери р53, p16 та Ki-67 показали перспективність у ретроспективних дослідженнях тканин. Імуногістохімічні дослідження не тільки підтвердили гістологічні висновки, але й допомогли визначити ступінь дисплазії при діагностиці склерозуючого ліхену вульви.